Справа № 495/9058/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 грудня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Шевчук Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Бучка В.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

03.11.2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 18 лютого 2019 року між ним та ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла ОСОБА_3 було досягнуто згоди, щодо продажу позивачу 36/100 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 зі свого боку повністю розрахувався за вказаний житловий будинок. Після виконання своїх обов`язків покупця, відповідачем ОСОБА_2 були передані позивачу ключі від спірної частини домоволодіння, відповідні правовстановлюючі документи та позивач ОСОБА_1 став користуватися ним та користується по цей час на правах власника.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою оформити договір купівлі-продажу житлового будинку в передбачений цивільним законодавством нотаріальній формі, однак відповідач та представник відповідача по теперішній час з різних мотивів (зайнятістю та інше) ухиляються від нотаріального оформлення угоди, посилаючись в тому числі на обмеження у можливості приїзду, пов`язані із всесвітньою пандемією. Позивач сплатив відповідачу всю суму за придбане нерухоме майно, однак відповідач та представник відповідача не надають згоди на реєстрацію договору у нотаріуса.

Процесуальні дії

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 04.11.2021 року було відкрито загальне позовне провадження.

02.12.2021 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 з проханням провести судове засідання без його присутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

В той же день, 02.12.2021 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 з проханням судові засідання провести без їх участі, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання (догляду) від 27 травня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В (реєстровий № 1567), є власником 36/100 частин домоволодіння під номером АДРЕСА_1 у складі: житловий будинок літ. «Г», веранда літ. «г», підвал літ. «Г1», гараж літ. «Ж1», літня кухня літ. «Д», тамбур літ. «д», баня літ. «З» з навісом літ. «з», убиральня літ. «К», душ літ. «Л», та складається в цілому з чотирьох житлових будинків, зазначених на плані літ. «А» - житловою площею 34,6 кв.м., загальною площею 123,4 кв.м., літ. «Б» - житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м., літ. «Г» - житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 141, 5 кв.м., літ. «Є» - житловою площею 21,0 кв.м., загальною площею 29,4 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «В» - підвалу, «Д» - літньої кухні, «Ж» - сараю, «Ж1» - гаражу, «З» - бані, «І» - сараю, «К» - убиральні, «Л» - душу, «Д1» - сараю, споруд № 1-6, розташованих на земельній ділянці площею 1008 кв.м.

18 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла ОСОБА_3 був укладений в письмовій формі Договір купівлі-продажу відповідно до пункту 1 якого продавець (відповідач) зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність покупця (позивача), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі прийняти у власність 36/100 частин домоволодіння під номером АДРЕСА_1 у складі: житловий будинок літ. «Г», веранда літ. «г», підвал літ. «Г1», гараж літ. «Ж1», літня кухня літ. «Д», тамбур літ. «д», баня літ. «З» з навісом літ. «з», убиральня літ. «К», душ літ. «Л», та складається в цілому з чотирьох житлових будинків, зазначених на плані літ. «А» - житловою площею 34,6 кв.м., загальною площею 123,4 кв.м., літ. «Б» - житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м., літ. «Г» - житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 141, 5 кв.м., літ. «Є» - житловою площею 21,0 кв.м., загальною площею 29,4 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «В» - підвалу, «Д» - літньої кухні, «Ж» - сараю, «Ж1» - гаражу, «З» - бані, «І» - сараю, «К» - убиральні, «Л» - душу, «Д1» - сараю, споруд № 1-6, розташованих на земельній ділянці площею 1008 кв.м. та сплатити за нього обговорену грошову суму.

Між сторонами було досягнуто згоди, щодо ціни та строків виконання зобов`язань та у свою чергу позивач повністю розрахувався за вказаний житловий будинок, що підтверджується п. 2.2 договору, підписаним відповідачем та підтверджується розпискою наданою відповідачем ОСОБА_2 .

Після виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків покупця (сплати кошти за будинок), відповідачем було передано йому ключі від спірної частини домоволодіння, відповідні правовстановлюючі документи, позивач став ним користуватися та по цей час користується на правах власника.

Разом з тим, відповідач всіляко ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та ігнорує відповідні прохання позивача. Істотні умови договору сторонами виконані, грошові кошти передані, майно передане у повне володіння та користування позивача.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Частина 1 ст. 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.. 627 ЦК).

Стаття 629 ЦК України: договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст.657ЦК України: договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновків, що з огляду на вищевикладене, у зв`язку з тим, що всі істотні умови договору купівлі-продажу були погоджені та відбулось повне виконання умов договору з боку позивача, однак відповідач безповоротно ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 36/100 часток домоволодіння під номером АДРЕСА_1 у складі: житловий будинок літ. «Г», веранда літ. «г», підвал літ. «Г1», гараж літ. «Ж1», літня кухня літ. «Д», тамбур літ. «д», баня літ. «З» з навісом літ. «з», убиральня літ. «К», душ літ. «Л», та складається в цілому з чотирьох житлових будинків, зазначених на плані літ. «А» - житловою площею 34,6 кв.м., загальною площею 123,4 кв.м., літ. «Б» - житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м., літ. «Г» - житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 141, 5 кв.м., літ. «Є» - житловою площею 21,0 кв.м., загальною площею 29,4 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «В» - підвалу, «Д» - літньої кухні, «Ж» - сараю, «Ж1» - гаражу, «З» - бані, «І» - сараю, «К» - убиральні, «Л» - душу, «Д1» - сараю, споруд № 1-6, розташованих на земельній ділянці площею 1008 кв.м., є всі підстави для визнання зазначеного договору дійсним та визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомості.

Судом враховується, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з постановою №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до ст.203ЦКУкраїни зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.

У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Таким чином, суд надавши оцінку всім доказам, наявним в матеріалах справи, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідачів, приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 77, 200, 206, 259, 263 264, 265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 18 лютого 2019 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо продажу ОСОБА_1 36/100 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , у складі: житловий будинок літ. «Г», веранда літ. «г», підвал літ. «Г1», гараж літ. «Ж1», літня кухня літ. «Д», тамбур літ. «д», баня літ. «З» з навісом літ. «з», убиральня літ. «К», душ літ. «Л», та складається в цілому з чотирьох житлових будинків, зазначених на плані літ. «А» - житловою площею 34,6 кв.м., загальною площею 123,4 кв.м., літ. «Б» - житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м., літ. «Г» - житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 141, 5 кв.м., літ. «Є» - житловою площею 21,0 кв.м., загальною площею 29,4 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «В» - підвалу, «Д» - літньої кухні, «Ж» - сараю, «Ж1» - гаражу, «З» - бані, «І» - сараю, «К» - убиральні, «Л» - душу, «Д1» - сараю, споруд № 1-6, розташованих на земельній ділянці площею 1008 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 36/100 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , у складі: житловий будинок літ. «Г», веранда літ. «г», підвал літ. «Г1», гараж літ. «Ж1», літня кухня літ. «Д», тамбур літ. «д», баня літ. «З» з навісом літ. «з», убиральня літ. «К», душ літ. «Л», та складається в цілому з чотирьох житлових будинків, зазначених на плані літ. «А» - житловою площею 34,6 кв.м., загальною площею 123,4 кв.м., літ. «Б» - житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м., літ. «Г» - житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 141, 5 кв.м., літ. «Є» - житловою площею 21,0 кв.м., загальною площею 29,4 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «В» - підвалу, «Д» - літньої кухні, «Ж» - сараю, «Ж1» - гаражу, «З» - бані, «І» - сараю, «К» - убиральні, «Л» - душу, «Д1» - сараю, споруд № 1-6, розташованих на земельній ділянці площею 1008 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: