Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 635/7644/18

провадження № 61-22353 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

представник відповідача - ОСОБА_4 ;

третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2019 року у складі судді Пілюгіної О. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 2004 року до 2010 року сторони перебували у шлюбі. У 2005 році ними за спільні кошти було придбано земельну ділянку АДРЕСА_1 , на якій вони побудували житловий будинок та господарські споруди, але будинок не було введено до експлуатації через інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області та не оформлено свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно. Житловий будинок № 3 за вказаною адресою будувався подружжям за час шлюбу у період з 2005 року до 2010 року за спільні кошти, в тому числі за її кредитні кошти, які вона позичила для будівництва.

22 грудня 2015 року комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, які розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 , за даними якого на вказаній земельній ділянці розташовані: будинок літ. «А1-1», гараж літ. «Б», літня кухня літ. «Г», сараї літ. «Д», «Е», загальна площа будинку та господарських споруд 255 кв. м. За даними висновку інженера з інвентаризації нерухомого майна від 28 серпня 2018 року готовність об`єкта незавершеного будівництва складає 95% і відповідає будівельним, пожежним та технічним показникам.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2018 року, їй виділено в натурі 1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_1 , розміром 0,15 га та 1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_1 , розміром 0,072 га, що належать їй на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2012 року, додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року, з кадастровим номерами: :00:006:0024 та :00:006:0025; також виділено в натурі земельну ділянку площею 1 110 кв. м, границя розподілу земельної ділянки проходить в такий спосіб: від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на відрізки 15 м та 15 м, далі під кутом 90 градусів, довжиною 74 м, що граничить з будинком АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 виділено в натурі земельну ділянку площею 1 110 кв. м, границя розподілу земельної ділянки проходить в такий спосіб: від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на відрізки 15 м та 15 м, далі під кутом 90 градусів, довжиною 74 м, що граничить з будинком АДРЕСА_1 .

Зазначала, що вона двічі зверталася до відповідача з пропозицією звернутися до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області із спільною заявою про введення до експлуатації та визнання права спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва, але відповіді на пропозицію не отримала. Через небажання відповідача займатися документальним процесом з приводу введення до експлуатації самочинно побудованого будинку № 3 з господарським будівлями та спорудами, свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно не оформлено, що позбавляє її можливості здійснити такі дії та реалізувати своє право власності на належну 1/2 частину спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати спільною сумісною власністю сторін в рівних частках за кожним об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок літ. «А-1», прибудову літ. «А1-1», гараж літ. «Б», літню кухню літ. «Г», сарай літ. «Д», «Е», по АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва - житловий будинок літ. «А-1», прибудову літ. «А1-1», гараж літ. «Б», літню кухню літ. «Г», сарай літ. «Д», «Е», по АДРЕСА_1 як за забудовником; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1 110 кв. м, межа розподілу якої проходить від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на два відрізки 15 м та 15 м, далі під кутом 90 градусів, довжиною 74, що межує з будинком АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Рішенням Харківського районного суду Харківської областівід 30 січня 2018 року, що набрало законної сили, належна позивачу 1/2 частина земельної ділянки була виділена в натурі, при цьому відповідачу залишена частина земельної ділянки, на якій знаходиться незавершене будівництво, оскільки серед заявлених вимог до відповідача позивач просила зобов`язати його знести самочинно збудовані на спірній земельній ділянці будинок та господарські будівлі. У задоволенні вимог щодо знесення самочинного будівництва позивачу відмовлено.

При зверненні до суду із позовом про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та про визнання її співвласником незавершеного будівництва позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказане майно було створене за час їх шлюбу з відповідачем.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що за позивачкою було визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року, що набрало законної сили, належна позивачу 1/2 частина земельної ділянки була виділена в натурі, при цьому відповідачу залишена частина земельної ділянки, на якій знаходиться незавершене будівництво, оскільки серед заявлених вимог до відповідача позивач просила зобов`язати його знести самочинно збудовані на спірній земельній ділянці будинок та господарські будівлі. У задоволенні вимог щодо знесення самочинного будівництва позивачу відмовлено.

При зверненні до суду із позовом про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та про визнання її співвласником незавершеного будівництва позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказане майно було створене за час їх шлюбу з відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу 635/7644/18 з Харківського районного суду Харківської області.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що будівництво спірного будинку здійснювалось ним одноособово після розірвання шлюбу, а факт підключення у 2007 році до електричних мереж підтверджує наявність житлового будинку на час розірвання шлюбу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2020 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Відтак, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 16 березня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2010 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_1 на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2012 року (справа № 2-2237), ухваленого за результатами перегляду рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2012 року, додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року на праві приватної власності належить 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:006:0024, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,072 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:006:0025, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24762242 та № 24762125, сформовані 25 липня 2014 року Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2018 року, у справі № 635/8941/15-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та зобов`язання вчинити певні дії (зобов`язати відповідача знести самочинно збудовані на спірній земельній ділянці будинок та господарські будівлі) задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 , розміром 0,15 га, яка належить їй на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2012 року, додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року, з кадастровим номером :00:006:0024 та 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 , розміром 0,072 га, яка належить їй на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2012 року, додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року, з кадастровим номером :00:006:0025. Виділено в натурі земельну ділянку площею 1 110 кв. м, границя розподілу земельної ділянки проходить в такий спосіб: від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на відрізки 15 м та 15 м, далі під кутом 90 градусів, довжиною 74 м, що граничить з будинком АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 виділено в натурі земельну ділянку площею 1 110 кв. м, границя розподілу земельної ділянки проходить в такий спосіб: від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на відрізки 15 м та 15 м, далі під кутом 90 градусів, довжиною 74 м, що граничить з будинком АДРЕСА_1 . Припинено право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,15 га та земельну ділянку площею 0,072 га по АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачкою надано також: технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 22 грудня 2015 року комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», за даними якого на земельній ділянці за вказаною адресою розташовані: будинок літ. «А-1», прибудова літ. «А1-1», гараж літ. «Б», оглядова яма літ. «б», погріб літ. «В», літня кухня літ. «Г», сараї літ. «Д», «Е», навіс літ. «Ж», літ. «З», літ. «И», ворота № 1, хвіртка № 2, огорожа № 3, № 4, № 5; колодязь літ. «К», вигрібна яма літ. «Я».

Також суду надано: висновок інженера з інвентаризації нерухомого майна від 28 серпня 2018 року; договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2821/400954, укладений 26 червня 2007 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 ; лист інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 22 серпня 2014 року № 7/20-П-249; лист департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 28 листопада 2014 року № 7/20-414; лист акціонерної компанії «Харківобленерго» від 01 березня 2018 року № 46е-01/07-5571; копія договору про користування електричною енергією по АДРЕСА_1 ; договір про приєднання до електричних мереж акціонерної компанії «Харківобленерго» електроустановок замовника від 20 березня 2007 року № 29/33-274; технічні умови приєднання до електричних мереж «Харківобленерго» електроустановок замовника (додаток № 1 до договору про приєднання до електричних мереж від 20 березня 2007 року № 29/33-274); копія ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2010 року (справа № 2-3157/10); копія ухвали Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2010 року (справа № 2-5221/10); копія рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2012 року (справа № 2-2237 2011 року); припис від 17 листопада 2014 року № 16/1-ПР департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; лист Харківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області; висновок ДВМ Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 06 серпня 2014 року; заява ОСОБА_3 від 03 липня 2014 року; постанова у справі про адміністративне правопорушення від 27 листопада 2014 року № 16-П; припис департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 17 листопада 2014 року 16-ПР про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам та правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт; акт департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17 листопада 2014 року; копія договору від 07 липня 2014 року; лист заміру, копії рахунків на оплату будівельних матеріалів, квитанцій, товарних чеків, замовлень покупця та видаткових накладних; звіт про оцінку майна: житловий будинок недобудований будівництвом літ. «А-1», загальною площею 105,6 кв. м, житловою площею 46,6 кв. м по АДРЕСА_1 , виконаний товариством з обмеженою відповідальністю «ТОП ЕСТЕЙТ» станом на 09 серпня 2018 року; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 ; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0720 га по АДРЕСА_1 ; копії пропозицій позивача до відповідача; копії квитанцій; фотокартки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи.

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірне нерухоме майно було створене за час їх шлюбу з відповідачем.

Судовими рішеннями у справі № 635/8941/15-ц за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та виділена їй в натурі. При цьому відповідачу залишена частина земельної ділянки, на якій знаходиться спірне незавершене будівництво.

Судом встановлено, що у вказаній справі позивачем були пред`явлені вимоги до відповідача про знесення самочинно збудованих на спірній земельній ділянці будинку та господарських будівель. В обґрунтування вказаного позову ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 на спірній земельній ділянці без її згоди, як співвласника, побудував будинок та господарські споруди, зазначені будівлі побудовані відповідачем без відповідної проектної документації. Вказувала, що такими діями відповідач порушує її права як співвласника земельної ділянки.

Відтак, пред`явлення позивачем у цій справі вимог про визнання права об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нього суперечить її попереднім вимогам, заявленим в іншій справі, про знесення спірного самочинного будівництва.

Крім того, вказані судові рішення не містять висновків щодо того, що спірний об`єкт незавершеного будівництва був побудований за час шлюбу.

Посилання касаційної скарги на те, що відповідач у 2007 року уклав договір на постачання електроенергії по АДРЕСА_1 , вищевказаних висновків не спростовують, оскільки факт укладення такого договору не свідчить про те, що спірний об`єкт незавершеного будівництва існував на час розірвання шлюбу і був збудований спільними зусиллями подружжя.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович