Ухвала

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 661/3107/19

провадження № 61-1944ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 рокута постанову Херсонського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «СК «Країна» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 07 вересня 2017 року її чоловік ОСОБА_2 , рухаючись на мопеді на пр. Дніпровському в м. Нова Каховка Херсонської області, зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21112», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та від отриманих травм помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року водія транспортного засобу «ВАЗ 21112» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням - з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Цивільно-правова відповідальність водія - власника автомобіля марки «ВАЗ 21112», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно із полісом АМ/09009943 була застрахована у ПАТ «СК «Країна».

24 жовтня 2017 року вона звернулася до ПАТ «СК «Країна» із заявами про виплату їй як дружині померлого та його неповнолітньому сину страхового відшкодування.

26 квітня 2018 року ПАТ «СК «Країна» було затверджено страховий акт щодо виплати їй, в тому числі як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 , страхового відшкодування у загальному розмірі 153 600 грн шляхом одноразової виплати в розмірі 38 400 грн та щомісяця по 2 880 грн.

27 квітня 2018 року їй здійснено часткову виплату страхового відшкодування в сумі 38 400 грн та по теперішній час виплачуються щомісячні платежі у сумі 2 880 грн.

Посилаючись на те, що рішення страхової компанії щодо розстрочення виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітнього сина померлого, суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких відповідач має право здійснювати виплату страхового відшкодування щомісячними платежами, але виключно в межах 90 днів з моменту отримання заяви про його виплату, а загальний розмір страхового відшкодування утриманцям не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги щодо розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат та у зв`язку із проведенням щомісячних виплат у розмірі 2 880 грн під час розгляду справи, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 46 080 грн, а також внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань: пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 30 343,48 грн, інфляційні втрати у сумі 4 705,11 грн та три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 832,97 грн.

Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги, в сумі 12 000 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

05 лютого 2021 року ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову є стягнення страхового відшкодування, ціна позову у даній справі становить 83 961,56 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також дана справа має виняткове значення для заявника.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для заявника не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко