Справа № 611/684/21
Провадження № 2/611/197/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі :

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання прав власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері ОСОБА_2 , відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, в тому числі, земельна ділянка, загальною площею 0,43 га, що розташована на території Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Проте, державний нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, виданий на ім`я спадкодавця.

Позивач, посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючий документ на земельну ділянки, а також оформити спадщину не має можливості, просила позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Судом встановлено, що позивач є донькою ОСОБА_2 , тому є спадкоємцем першої черги після її смерті, їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , а також свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_2 , виданим відділом РАЦС Слов`янського міськвиконкому Донецької області.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 17 липня 2018 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте державний нотаріус Першої слов`янської державної нотаріальної контори, повідомила позивачу, що їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по прийняттю заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства на території Гаврилівської сільської ради після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті якого фактично прийняла ОСОБА_2 , але юридично не оформила, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1672/02-31 від 26 липня 2021 року (а.с.3).

Земельна ділянка, загальною площею 0,43 га, розташована на території Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ХР-02-00-001495, виданого 28 січня 1998 року головою Гаврилівської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107.

ОСОБА_2 прийняла фактично спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Інші спадкоємці за законом, які мають право на спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визначається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що визначено ст.1218 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку.

Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Тлумачення ст.ст. 1216, 1268 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

За таких обставин, суд вважає, що відмова нотаріусом позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на право спадкове майно є підставою для звернення до суду за захистом порушеного права, а визнання права на земельну ділянку є способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

З вищезазначеного вбачається, що відсутність у ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_3 не є перешкодою для реалізації права на прийняття спадщини після смерті останньої її донькою позивачем по справі, оскільки виникнення у померлої права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , хоча і за життя вона не одержала свідоцтва про право на спадщину та не здійснила державну реєстрацію права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 523/3522/16-ц та постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі за №529/1101/17.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.328, 334, 379, 380, 386, 392, 1216- 1308 ЦК України, ст.ст.10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,43 га, розташовану на території Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, надану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ХР-02-00-001495, виданого 28 січня 1998 року головою Гаврилівської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 26 листопада 2021 року.

Суддя Ю. А. Коптєв