Справа № 306/1152/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» на рішення Свалявського районного суду від 15 квітня 2021 року (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми вартості не облікованої електроенергії, -

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Закарпаттяобленерго» (надалі Товариство) звернулося до суду з позовом у серпні 2020 р.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму вартості не облікованої електричної енергії у розмірі 14 907,98 грн. і 2102 грн. у відшкодування судового збору.

На обґрунтування позовних вимог указало, що 04.12.2017 р. представником Товариства на підставі абз.2 п.37 ПКЕЕН було проведено обстеження електроустановок споживача щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку. У ході такого обстеження було виявлено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі, а саме: накид дротів навантаження на лінію електропередачі Товариства. Спожита таким чином електрична енергія не враховувалася і не сплачувалася.

По цьому факту було складено акт, однак ОСОБА_1 відмовилася від підпису та надання письмових зауважень до нього.

Рішенням Свалявського районного суду від 15 квітня 2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Товариство просить скасувати це рішення і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-у матеріалах справи є достатньо доказів того, що головою дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ;

-оскільки відповідач по справі оплату в порядку та строки, вказані в розрахункових документах, у добровільному порядку не здійснила, Товариство було змушене звернутися до суду із позовом про стягнення суми завданих збитків у примусовому порядку;

-положеннями ПКЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору, водночас положення ПКЕЕ застосовуються також і до осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання;

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позов пред`явлено з порушенням суб`єктного складу учасників справи, до неналежного відповідача, що є самостійною підставою у відмові в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції оскільки такий відповідає обставинам справи, нормам процесуального права та нормам матеріального закону, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відносини щодо постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, положеннями Закону України від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР «Про електроенергетику» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 575/97-ВР), Правилами та Методикою.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 26 Закону № 575/97-ВР споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 11 ЦК України за відсутності письмового договору факт відкриття особового рахунку, видача книжки та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику».

Відповідно до частин другої, третьої статті 27 Закону № 575/97-ВР правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з пунктами 9, 10 Правил споживання електричної енергії без приладів обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами. Прилади обліку встановлюються відповідно до вимог правил улаштування електроустановок. Прилад обліку повинен мати пломбу з відбитком повірочного клейма територіального органу Держспоживстандарту та пломбу з відбитком клейма або логотипу енергопостачальника.

У пункті 42 Правил визначено, що побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний: невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі засобу обліку; оплачувати спожиту-електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності.

Згідно з пунктом 48 Правил та пунктом 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2006 року № 122, розмір збитків, завданих енергопостачальнику, розраховується відповідно до оформленого акта про виявлене порушення та згідно з Методикою.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Методики вона застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог Правил, та в разі виявлення порушень Правил, зокрема, самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі поза засобами обліку електричної енергії.

Розрахунок вартості необлікованої електричної енергії згідно з пунктом 3.3 Методики здійснюється за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії; за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір вартості необлікованої електричної енергії; та за кількістю днів (розрахунковий період).

Відповідно до підпункту «б» пункту 3.3 Методики у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричних мереж енергопостачальника, розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється із дня набуття споживачем права власності на електроустановку чи права користування електроустановкою або із дня здійснення останньої технічної перевірки електричної мережі, до якої було здійснене самовільне підключення, але не більше сумарної кількості днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно з по господарською книгою (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44).

Із листа Товариства від 07.07.2020 р., адресованого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.84) видно, що йому списують борг у сумі 3 432,83 грн. згідно з актом про порушення ПКЕЕН № 77907 від 23.02.2009 р.

Також у матеріалах справи міститься повідомлення про сплату за необліковану електроенергію і виставлений відповідний рахунок від 19.01.2018 р., реквізити споживача електроенергії - о/р НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 , в якому Свалявський РЕМ указує про необхідність сплати 14 907,98 грн. необлікованої електричної енергії унаслідок порушення ним ПКЕЕН, зафіксованого актом № 120351 від 04.12.2017 р. (а.с.85), тобто саме тим актом, на підставі якого Товариство звернулося до суду з позовом, але до ОСОБА_1 , а не до ОСОБА_2 .

У судовому засіданні, яке відбулося 14.04.2021 р., представником Товариства підтверджено той факт, що абонентом домогосподарства станом на 2017 р. був ОСОБА_2 , а рахунок відкрито не на відповідача (а.с.91). Це саме підтверджено Товариством у апеляційній скарзі (а.с.8), а саме що Товариством за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно з частинами першою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

За змістом статті 11 ЦК України за відсутності письмового договору факт відкриття особового рахунку, видача книжки та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику».

У наших спірних правовідносинах установлений факт відкриття особового рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , саме на ОСОБА_2 , а не на ОСОБА_1 до якої Товариство звернулося із позовом. Саме на ім`я ОСОБА_2 було надіслано повідомлення і рахунок про сплату вартості не облікованої електричної енергії у розмірі 14 907,98 грн. згідно з актом № 120351 від 04.12.2017 р.

Суд першої інстанції дійшов цілком правильних висновків стосовно того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста та безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Правила ст. 51 ЦПК України, з урахуванням стадії судового розгляду, передбачають у випадку подання позову не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом право суду за клопотанням позивача заміти первісного відповідача належним відповідачем.

Тлумачення даної норми Закону указує, що належним відповідачем є особа, яка має матеріально-правовий зв`язок з позивачем і повинна відповідати за позовом.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Матеріалами справи достеменно встановлено, що договірні відносини в Товариства виникли саме із ОСОБА_2 , що підтверджується належними та допустимим доказами, та визнається самим Товариством (стосовно факту відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 ), правильність обрання відповідачем ОСОБА_1 . Товариством не доведено.

Однак, Товариство може захистити своє порушене право шляхом пред`явлення нового позову з указівкою на відповідача, який має матеріально-правовий зв`язок із позивачем у контексті спірних правовідносин.

У зв`язку з цим не може бути задоволена заява Товариства про розподіл судових витрат і стягнення із ОСОБА_1 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї апеляційної скарги, оскільки вона не є належним відповідачем у цих спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» залишити без задоволення.

2. Рішення Свалявського районного суду від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2021 р.

Судді: