Номер провадження: 22-ц/813/6387/21
Номер справи місцевого суду: 522/6607/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого Цюри Т.В.

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 07 червня 2018 року з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ГАЗ» д/н НОМЕР_1 на трасі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 отримав пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2018 року. У зв`язку з настанням події, передбаченої п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України здійснило регламентну виплату потерпілій особі власнику автомобіля «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 (власник ОСОБА_3 ), в розмірі 100 000,00 гривень, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов?язаних з регламентною виплатою задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () суму сплаченого відшкодування в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () суму витрат на встановлення розміру збитку та збору документів в розмірі 1426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) гривень 00 копійок та судові витрати в сумі 2102(дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, Моторно (транспортне) страхове бюро України, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2018 року з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ГАЗ» д/н НОМЕР_1 на трасі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 (власник авто ОСОБА_3 ) під керуванням ОСОБА_2 отримав пошкодження..

Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2018 року справа №522/12043/18.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN Transporter» д/н НОМЕР_2 від 26 липня 2018 року, складеного ТОВ «Експерно-Асистуюча Компанія «Фоворит» визначена ринкова вартість автомобіля у розмірі 389 562, 12 грн. Також визначена вартість ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter» д/н НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП 07 червня 2018 року у сумі 233 412 гривень 50 копійок. Вказаний звіт сторонами не оскаржувався. Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку та збір документів склали 1426,00 грн.

В зв`язку з цим, потерпілий ОСОБА_3 в особі ОСОБА_2 в порядку ст. 35 п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулася до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди, в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

МТСБУ здійснило ОСОБА_3 , як власнику автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter» д/н НОМЕР_2 виплату відшкодування в сумі 100000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 993695 від 03 жовтня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України, районний суд виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого відшкодування в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень 00 копійок є повністю обгрунтованими, доведеними та відповідають приписам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Згідно п. п. «а» п. 41.1 ст.41, вказаного вище Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що згідно з Акту огляду транспортного засобу позивача, автомобіля «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 , після ДТП, було здійснено без його присутності, що суперечить відомостям про пошкодження автомобіля, викладених у довідці ДАІ, виданої після ДТП, тому розмір матеріальних збитків завданих автомобілю позивача, викладений в ремонтній калькуляції та звіту № 6457 від 30 липня 2018 року, на думку апелянта не відповідає дійсній шкоді. Будь-які листи - претензії від позивача, щодо необхідності оплати суми матеріальної шкоди, ОСОБА_1 не отримував.

Крім того, апелянт зазначає, що є інвалідом другої групи на підставі посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 29 липня 2015 року Пенсійним фондом України, тому, відповідно до норм пункту 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», апелянт вважає, що звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

На вказані посилання, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України. Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Отже, законодавством не встановлено обов`язковості участі особи, винної у ДТП в проведені експертом огляду пошкодженого колісного транспортного засобу.

Сума збитку, яка була відшкодована позивачем потерпілій особі, встановлена на підставі Звіту № 6457 від 30.07.2018 про встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного експертом ОСОБА_4 з наявними, відповідними повноваженнями (кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача, свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача), а тому відсутність відповідача при огляді пошкодженого транспортного засобу жодним чином не впливає на визначення розміру страхового відшкодування та не може бути підставою відмови у задоволенні позову.

Крім того, щодо посилання апелянта на те, що він є інвалідом другої групи, а тому відповідно до норм пункту 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Отже, дана норма Закону не відносить осіб, що є пенсіонерами та інвалідами 2 групи до тієї пільгової категорії громадян, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається також на п.13.2. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якого розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Апеляційний суд зазначає, що п.13.2. ст. 13 вказаного закону не поширюється на ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06.12.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А.Гірняк

С.М.Сегеда