"09" лютого 2021 р.
Справа № 2-1122/2009
Номер провадження 2-зз/489/1/21
УХВАЛА

09 лютого 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Рум`янцевої Н. О.,

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій зазначила, що Ленінським районним судом м. Миколаєва розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 11.06.2007 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2008, позов ОСОБА_1 був задоволений частково та визнано недійсним договір довічного утримання. Рішенням апеляційного суду від 11.06.2009, залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2008 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. На теперішній час у заявниці відсутня можливість розпоряджатися своїм майном, оскільки вищезазначене майно перебуває під арештом.

Від позивача по справі ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи з якої вбачається, що остання просить відмовити в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що в травні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати нікчемним договір довічного утримання, укладений 03.03.2006 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.06.2007, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 , заборонивши здійснення відносно неї будь-яких угод, пов`язаних з її відчуженням (купівля продаж, міна, дарування і т.п.).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2008, визнано недійним договір довічного утримання, укладений 3.03.2006 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з моменту його укладення. Зобов`язано Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 або за ким-небудь іншим. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11.06.2009, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2008 року в частині визнання недійсним договору довічного утримання, покладення на Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації обов`язку по скасуванню реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним, покладення на комунальне підприємство Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації обов`язку по скасуванню реєстрації права власності на квартиру відмовлено. В іншій частині вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2009 року залишено без змін.

Рішення набрало законної сили 28 березня 2012 року.

Таким чином на час розгляду дійсної заяви, ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . На теперішній час у заявниці відсутня можливість розпоряджатися своїм майном, оскільки вищезазначене майно перебуває під арештом.

Частиною 1 статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотання учасника справи.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З викладеного вбачається, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути неподання заявником відповідної позовної заяви, повернення позовної заяви, відмова у відкритті провадження у справі, залишення позову без розгляду, ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Підстави, які були враховані судом при забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на предмет спору, на даний час відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158 Цивільного процесуального кодексау України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 03.03.2006 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П., зареєстрованого в реєстрі за реєстраційним номером обтяження 5185226 від 22.06.2007 року на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва б/н від 11.06.2007 року.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «10» лютого 2021 року.