1Справа № 335/8870/21 2/335/2855/2021
24 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що «17» вересня 2019 року між позивачем та ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» в особі Кратка О.В. діючого на підставі статуту з другої сторони, керуючись статтею 6 ЦК України і Законом України «Про інвестиційну діяльність», було укладено Інвестиційний договір №17-09-2019-8 .
Відповідно до п. 1.1 вказаного Інвестиційного договору предметом договору є вкладення грошових коштів (Інвестиційні кошти) Інвестора в господарську діяльність Виконавця з метою активізації та збільшення обсягу продажу, установки, обслуговування і функціонування станцій зарядки для електромобілів, отримання фактичних результатів у вигляді прибутку від діяльності Виконавця. У п. 1.2 Інвестиційного договору зазначено, що Інвестор передає у власність виконавця грошові кошти для придбання, встановлення, підключення, налагодження функціонування і обслуговування станції зарядки для електромобілів (Об`єкт інвестування), а саме: пристрою зарядного для електромобілів типу УЗЕ потужністю 10 кВт, 3-х портовий. Вартість об`єкта інвестування - 123 857 (сто двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят сім) гривень дату оплати відповідно до курсу НБУ, що еквівалентно 5000 (п`яти тисячам) доларів СІЛА (п. 1.2.1 Інвестиційного договору).
Згідно з п. 1.2.2 Інвестиційного договору об`єкт інвестування має бути встановлено Виконавцем за адресою: номер станції 0010, Київська область, с. Чубинське, вул. Бориспільська, 5 (готель «Корона»). Вказаний об`єкт інвестування є предметом застави, яким забезпечується виконання зобов`язань (п. 1.3 Інвестиційного договору).
Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_1 як інвестор, передав у власність ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» (Виконавець), а виконавець прийняв у власність від мене, як Інвестора, грошові кошти в сумі 123 857 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору та зобов`язується повернути Інвестору суму грошових коштів в національній валюті України - гривні, що буде еквівалентом 5000 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, згідно умов цього договору, але не менше суми в гривнях, що була надана Інвестором.
Згідно з п.п. 4.2., 4.3. інвестиційного договору за кожен місяць користування інвестиційними коштами виконавець виплачує мені, як інвестору, проценти у розмірі 2% від загальної суми інвестованих коштів, шляхом перерахування коштів на рахунок Інвестора з 15 по 30 число кожного місяця наступного за звітнім.
Пунктом 4.4. інвестиційного договору встановлено, що виконавець повертає інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць дії договору, термін дії якого встановлено до «17» вересня 2020 року, а щодо фінансових зобов`язань сторін - до повного їх виконання (п. 3.1 Інвестиційного договору).
Згідно з п. 5.1.1. інвестиційного договору інвестор, має право вимагати від виконавця виконання умов даного інвестиційного договору.
П. 6.2 інвестиційного договору передбачено, що виконавець, в тому числі, зобов`язаний виконувати умови даного Інвестиційного договору, своєчасно сплачувати інвестору проценти, вчасно повернути Інвестору інвестиційні кошти.
Позивач як інвестор, повністю виконав свої зобов`язання за договором.
Відповідачем ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ», як виконавцем, грубо порушено умови вказаного інвестиційного договору. Востаннє виплата відсотків за вказаним договором була проведена відповідачем 20.03.2020 року. З того часу жодних коштів позивач не отримував.
Вказаний інвестиційний договір діяв до «17» вересня 2020 року, потім його було пролонговано ще на рік, тобто інвестиційний договір діє до «17» вересня 2021 року (п.п. 3.1, 8.5 договору).
Згідно з п. 8.3 Інвестиційного договору позивач як інвестор, має право достроково розірвати вказаний договір шляхом письмового повідомлення виконавця за 60 (шістдесят) календарних днів до дати розірвання.
У п. 8.4 Інвестиційного договору вказано, що у разі дострокового розірвання дії договору, Виконавець зобов`язується до кінцевої дати його дії повністю виконати перед Інвестором свої фінансові зобов`язання та повернути Інвестиційні кошти.
«07» червня 2021 року позивачем було направлено ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» повідомлення про дострокове розірвання договору, у якому керуючись п. п. 8.3, 8.4 інвестиційного договору позивач повідомив ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про дострокове розірвання Інвестиційного договору №17-09-2019-8 від 17.09.2019 року з «16» серпня 2021 року та вимагав від ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» у строк до «16» серпня 2021 року виконати свої зобов`язання за Інвестиційним договором №17-09-2019-8 від 17.09.2019 року та повернути його рахунок інвестиційні кошти, а саме: грошові кошти в національній валюті України - гривні, що будуть еквівалентні 5000 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, згідно умов цього договору, але не менше суми в гривнях, що була позивачем надана, тобто не менше 123 857 гривень. Таким чином, позивач вимагав від ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» повернути інвестиційні кошти у розмірі 136 450 гривень. Також просив сплатити проценти за користування вказаними коштами за період з 01.03.2020 року до 01.06.2021 року, тобто за 15 місяців користування інвестиційними коштами, у розмірі 2% за кожний місяць, що складало 40 935 гривень. Всього ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» повинно було у строк до «16» серпня 2021 року, тобто до дати дострокового розірвання договору, сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 177 385 гривень.
В кінці червня 2021 року вказані листи були повернуті оскільки ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ», відсутній за вказаними адресами. Поштові конверти разом з повідомленнями про дострокове розірвання договору я додаю до позову.
З «16» серпня 2021 року позивач вважає інвестиційний договір №17-09- 2019-8 від 17.09.2019 року розірваним. Станом на «17» серпня 2021 року ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» свої зобов`язання за вказаним інвестиційним договором не виконало, борг (інвестиційні кошти) та проценти мені, не сплатило.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за інвестиційним договором №17-09-2019-8 від 17.09.2019 року у сумі 173 210 гривень, яка складається з: основного боргу 133 250 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США станом на 17.08.2021 року, процентів за користування коштами за період з 01.03.2020 року до 01.06.2021 року - 39 960 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 1732,10 гривень.
Ухвалою судді від 20.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.
Представник відповідача судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся судом про дату, час і місце судового розгляду справи в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на юридичну адресу відповідача, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності та відзиву на позов не надав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що «17» вересня 2019 року між позивачем та ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» в особі Кратка О.В. діючого на підставі статуту з другої сторони, керуючись статтею 6 ЦК України і Законом України «Про інвестиційну діяльність», було укладено Інвестиційний договір №17-09-2019-8 .
Відповідно до п. 1.1 вказаного Інвестиційного договору предметом договору є вкладення грошових коштів (Інвестиційні кошти) Інвестора в господарську діяльність Виконавця з метою активізації та збільшення обсягу продажу, установки, обслуговування і функціонування станцій зарядки для електромобілів, отримання фактичних результатів у вигляді прибутку від діяльності Виконавця. У п. 1.2 Інвестиційного договору зазначено, що Інвестор передає у власність виконавця грошові кошти для придбання, встановлення, підключення, налагодження функціонування і обслуговування станції зарядки для електромобілів (Об`єкт інвестування), а саме: пристрою зарядного для електромобілів типу УЗЕ потужністю 10 кВт, 3-х портовий. Вартість об`єкта інвестування - 123 857 (сто двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят сім) гривень дату оплати відповідно до курсу НБУ, що еквівалентно 5000 (п`яти тисячам) доларів СІЛА (п. 1.2.1 Інвестиційного договору).
Згідно з п. 1.2.2 Інвестиційного договору об`єкт інвестування має бути встановлено Виконавцем за адресою: номер станції 0010, Київська область, с. Чубинське, вул. Бориспільська, 5 (готель «Корона»). Вказаний об`єкт інвестування є предметом застави, яким забезпечується виконання зобов`язань (п. 1.3 Інвестиційного договору).
Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_1 як інвестор, передав у власність ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» (Виконавець), а виконавець прийняв у власність від мене, як Інвестора, грошові кошти в сумі 123 857 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору та зобов`язується повернути Інвестору суму грошових коштів в національній валюті України - гривні, що буде еквівалентом 5000 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, згідно умов цього договору, але не менше суми в гривнях, що була надана Інвестором.
Згідно з п.п. 4.2., 4.3. інвестиційного договору за кожен місяць користування інвестиційними коштами виконавець виплачує мені, як інвестору, проценти у розмірі 2% від загальної суми інвестованих коштів, шляхом перерахування коштів на рахунок Інвестора з 15 по 30 число кожного місяця наступного за звітнім.
Пунктом 4.4. інвестиційного договору встановлено, що виконавець повертає інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць дії договору, термін дії якого встановлено до «17» вересня 2020 року, а щодо фінансових зобов`язань сторін - до повного їх виконання (п. 3.1 Інвестиційного договору).
Згідно з п. 5.1.1. інвестиційного договору інвестор, має право вимагати від виконавця виконання умов даного інвестиційного договору.
П. 6.2 інвестиційного договору передбачено, що виконавець, в тому числі, зобов"язаний виконувати умови даного Інвестиційного договору, своєчасно сплачувати інвестору проценти, вчасно повернути Інвестору інвестиційні кошти.
Позивач як інвестор, повністю виконав свої зобов`язання за договором.
Відповідачем ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ», як виконавцем, грубо порушено умови вказаного інвестиційного договору. Востаннє виплата відсотків за вказаним договором була проведена відповідачем 20.03.2020 року. З того часу жодних коштів позивач не отримував.
Вказаний інвестиційний договір діяв до «17» вересня 2020 року, потім його було пролонговано ще на рік, тобто інвестиційний договір діє до «17» вересня 2021 року (п.п. 3.1, 8.5 договору).
Згідно з п. 8.3 Інвестиційного договору позивач як інвестор, має право достроково розірвати вказаний договір шляхом письмового повідомлення виконавця за 60 (шістдесят) календарних днів до дати розірвання.
У п. 8.4 Інвестиційного договору вказано, що у разі дострокового розірвання дії договору, Виконавець зобов`язується до кінцевої дати його дії повністю виконати перед Інвестором свої фінансові зобов`язання та повернути Інвестиційні кошти.
«07» червня 2021 року позивачем було направлено ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» повідомлення про дострокове розірвання договору, у якому керуючись п. п. 8.3, 8.4 інвестиційного договору позивач повідомив ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про дострокове розірвання Інвестиційного договору №17-09-2019-8 від 17.09.2019 року з «16» серпня 2021 року та вимагав від ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» у строк до «16» серпня 2021 року виконати свої зобов`язання за Інвестиційним договором №17-09-2019-8 від 17.09.2019 року та повернути його рахунок інвестиційні кошти, а саме: грошові кошти в національній валюті України - гривні, що будуть еквівалентні 5000 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, згідно умов цього договору, але не менше суми в гривнях, що була позивачем надана, тобто не менше 123 857 гривень. Таким чином, позивач вимагав від ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» повернути інвестиційні кошти у розмірі 136 450 гривень. Також просив сплатити проценти за користування вказаними коштами за період з 01.03.2020 року до 01.06.2021 року, тобто за 15 місяців користування інвестиційними коштами, у розмірі 2% за кожний місяць, що складало 40 935 гривень. Всього ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» повинно було у строк до «16» серпня 2021 року, тобто до дати дострокового розірвання договору, сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 177 385 гривень.
В кінці червня 2021 року вказані листи були повернуті оскільки ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ», відсутній за вказаними адресами. Поштові конверти разом з повідомленнями про дострокове розірвання договору я додаю до позову.
З «16» серпня 2021 року позивач вважає інвестиційний договір №17-09- 2019-8 від 17.09.2019 року розірваним. Станом на «17» серпня 2021 року ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» свої зобов`язання за вказаним інвестиційним договором не виконало, борг (інвестиційні кошти) та проценти мені, не сплатило.
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
До відносин, які виникли між сторонами, підлягає застосуванню положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України.
Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦКУ).
Згідно зі ст. 533 ЦКУ грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті у разі здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.
Згідно п.4.5. Договору визначено, що розрахунки за цим договором проводяться в національній валюті України-гривні, в сумі що буде еквівалентній 5000 доларів США за офіційним курсом НБУ встановленим на момент повернення коштів, але в будь-якому разі, не менше суми в гривнях, що була надана інвестором.
Так, відповідно до розрахунку наданого позивачем, заборгованість ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» відповідно до умов Інвестиційного договору №17-09-2019-8 від 17.09.2019 року станом на 17.08.2021 року складає 173 210 гривень а саме; основний борг - грошові (інвестиційні) кошти у розмірі 5000 доларів США, що за офіційним курсом валют НБУ станом на 17.08.2021 рік склало 133 250 гривень (5000 доларів США * 26 грн. 64 коп. (1 долар США = 26 грн. 64 коп.); проценти за користування вказаними коштами (п. 4.2, 4.3 Інвестиційного договору) за період з 01.03.2020 року до 01.06.2021 року, тобто за 15 місяців користування інвестиційними коштами, у розмірі 2% за кожний місяць - 5000 доларів США*2%*15 місяців, склало 1500 доларів США, що за офіційним курсом валют НБУ станом на 17.08.2021 рік становить 39 960 гривень (1500 доларів США* 26 грн. 64 коп. (1 долар США = 26 грн. 64 коп.))
Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 732 грн. 10 коп.
На підстави вищевикладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141, 263-265, 268, 273, 280-289, 353-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» (, адреса місцезнаходження: 69035, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 147.

Повне рішення складено 29.11.2021 року.

Суддя: А.В.Воробйов