Номер справи 220/11/21
Номер провадження № 2-о/220/12/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року смт. Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді - Яненко Г.М.,

за участю секретаря - Демішева А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за заявою адвоката Дурач Андрія Олеговича, в інтересах заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа - Великоновосілківське об`єднане Управління пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту роботи,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява адвоката Дурач А.О., в інтересах заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа - Великоновосілківське об`єднане Управління пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту роботи. Вимоги заявника мотивовані неможливістю ним оформлення пенсії за віком в зв`язку з неможливістю доведення в позасудовому порядку факту перебування в трудових відносинах з підприємством яке знаходиться на неконтрольованій території України.

Так згідно заяви у період з 22 березня 1978 року по 24 травня 2000 року включно, ОСОБА_1 працював у радгоспі «Тімірязівський», який згодом був реорганізований в КСП «Тімірязівський», а ще згодом в СТОВ «Тімірязівське», яке розташоване у селищі Кленівка, Амвросіївського району Донецької області. Дані факти підтверджуються трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , датою заповнення даної трудової книжки є 28 липня 1982 року.

У 2000 році позивач переїхав до Великоновосілківського району Донецької області та влаштувався 10.07.2000 року до СВК ім. Кірова на посаду слюсаря току.

20.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за віком, проте рішенням № 102 від 21.08.2020 року йому було відмовлено з причини того, що на титульному аркуші трудової книжки нечіткий відтиск печатки підприємства, яке видавало трудову книжку.

На даний час СТОВ «Тімірязівське» знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області, а тому ОСОБА_1 не має змоги звернутись до даного підприємства для заповнення своєї трудової книжки та внесення записів про його роботу.

Весь стаж роботи ОСОБА_1 є безпереривним, та як вбачається з трудової книжки, працював він на одному й тому самому підприємстві, яке декілька разів було реорганізоване, усі печатки, окрім печатки на першій сторінці трудової книжки, чітко підтверджують приналежність її до відповідного підприємства. У зв`язку з проведенням бойових дій, та враховуючи той факт, що підприємство, на якому працював заявник, перебуває на тимчасово окупованій території, так само, як і трудовий архів, який міг би містити відомості стосовно роботи, ніяким іншим способом окрім показів свідків, які можуть підтвердити факт роботи позивача, довести факт заявник не має можливості, чим і було викликане його звернення до суду з даною заявою.

В судове засідання сторона заявника не з`явилася, на адресу суду надійшла заява адвоката про розгляд справи у відсутність сторони заявника та про підтримання заявлених вимог.

Уповноважений представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, разом з тим, на адресу суду надійшло пояснення, в якому Великоновосілківське об`єднане Управління пенсійного фонду України в Донецькій області навело причини за яких ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 5 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. № 58, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи.

Пунктом 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлених для окремих категорій працівників, а саме, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків і їх номери, куди включається цей період роботи, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки з такими відомостями, видані підприємствами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві, яке декілька разів було реорганізоване, в останнє у СТОВ «Тімірязівське». СТОВ «Тімірязівське» розташоване у селищі Кленівка, Амвросіївського району Донецької області, тобто на тимчасово неконтрольованій території України, а відтак відомості з трудового архіву, стосовно роботи заявника на даний час отримати не можливо.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначено, які категорії про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Так, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), а тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Таким чином, у заявника відсутні інші можливості для підтвердження його роботи у радгоспі «Тімірязівський», який згодом був реорганізований в КСП «Тімірязівський», а ще згодом в СТОВ «Тімірязівське», ніж у судовому порядку. Спір про право у даному випадку відсутній.

Факт роботи заявника підтверджуються письмовими свідченнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відтак судом встановлено та підтверджено поясненнями свідків, що заявник ОСОБА_3 у період з 22 березня 1978 року по 24 травня 2000 року включно працював у радгоспі «Тімірязівський», який згодом був реорганізований в КСП «Тімірязівський», а ще згодом в СТОВ «Тімірязівське», що розташоване у селищі Кленівка, Амвросіївського району Донецької області, тобто на непідконтрольній території, проте його трудова книжка, заведена підприємством 28.07.1982 року має недолік у вигляді нечіткого відтиску печатки підприємства, що в свою чергу не може перешкоджати заявникові скористатися своїм правом на пенсійне забезпечення за віком, тому суд задовольняє вимоги заяви ОСОБА_3 , шляхом встановлення юридичного факту наявності трудових відносин заявника з зазначеним підприємством.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 23, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву - задовольнити.

Встановити факт роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 у радгоспі «Тімірязівський», який згодом був реорганізований в КСП «Тімірязівський», а ще згодом в СТОВ «Тімірязівське» у період з 28 липня 1982 року по 24 травня 2000 року включно.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Г.М. Яненеко