ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 641/529/18

провадження № 22-ц/818/1130/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Курганникової О.А., -

у с т а н о в и в:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 у розмірі 46706,56 грн та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.06.2008 між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № б/н , відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.09.2017 має заборгованість у розмірі 46706,56 грн, яка складається з: 5194,90 грн - заборгованість за кредитом; 35999,44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3050,00 грн - заборгованість з пенею та комісією, а також штрафи: 250 грн - фіксована частина та 2212,22 грн - процентна складова.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року позовні вимоги банку задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 в розмірі 46706,56 грн, та 1762 грн судового збору.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2019 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.04.2018 року скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 у розмірі 5194,90 грн заборгованість за тілом кредиту, 35999,44 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, судовий збір у розмірі 1554,05 грн, а всього 42748,39 грн.

Задовольняючи позов Банку суд першої інстанції зазначив, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконала, фактично отримані та використані позичальником кошти не повернуті, правовими наслідками чого є стягнення з неї заборгованості за кредитом у розмірі 5194,90 грн. Враховуючи, що відповідачем підписана довідка про умови кредитування в якій визначений розмір відсотків за користування кредитними коштами позов про стягнення відсотків підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи відповідачем не визнаються, оскільки не містять його підпису, отже їх не можна розцінювати як частину кредитного договору , укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмову вигляді ціну договору. Окрім того, позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з позовом в частині стягненні відсотків, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідач такожне погоджується з сумами зазначеними в розрахунку, оскільки наявність боргу нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити. Також зазначає на те, що банк в односторонньому порядку підвищив базову відсоткову ставку, з нею це не узгоджувалось. Посилається на висновки правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

25 січня 2021 року Левицька А.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», надала письмові пояснення на апеляційну скаргу. У поясненнях представник Банку посилається на те, що з наданої анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", особисто підписаних відповідачем вбачається тип картки, тип кредитної лінії, а також зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць або 36% річних, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним , розмір комісії за несвоєчасне погашення заборгованості ті інше. Отже, про умови надання банківських послуг відповідач була повідомлена під розпис, в тому числі з усіма істотними умовами договору. Відповідач активно користувався кредитними картами, остання з яких мала строк дії до 07/16, тобто до липня 2016 року. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається, що до 01.04.2015 року нарахування відсотків проводилося за ставкою 36% річних. Отже, сума заборгованості за нарахованими відсотками з урахуванням погашень склала 547,89 грн. З 01.04.2015 року Банк в односторонньому порядку без згоди з відповідачем підвищив відсоткову ставку. Строк дії картки до 07/16. Таким чином, перерахунок відсотків за період з 01.04.2015 по строк дії картки 31.07.2016 складає 2535,11 грн (5194,90 (тіло кредиту)*36% (ставка відсотків на рік)*488 днів) Отже, до стягнення підлягає заборгованість за відсотками у розмірі 3083,00 грн (547,89+2535,11).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судовим розглядом установлено, що 23.06.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи містять анкету-заяву позичальника, у якій зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами заява становить між ОСОБА_1 та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 11).

На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин, Банк, окрім заяви позичальника, надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану Скляренко Ж.Є, й Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12, 13-18).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 , за кредитним договором станом на 30.09.2017 становить 46706,56 грн, яка складається з: 5194,90 грн - заборгованість за кредитом; 35999,44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3050,00 грн - заборгованість з пенею та комісією, а також штрафи: 250 грн - фіксована частина та 2212,22 грн - процентна складова (а.с. 6-10).

ВВідповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві від 23.06.2008 містяться анкетні дані відповідача, волевиявлення останньої на отримання кредитної картки, а також розмір базової процентної ставки, що становить 3% на місяць на залишок заборгованості.

Також матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використання кредитки "Уніеврсальна, 30 днів пільгового періоду", яка містить підпис відповідачки, зазначена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за несвоєчасне погашення заборгованості.

Оскільки в указаних вище документах, підписаних ОСОБА_1 , визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, строк дії кредитного ліміту, порядок погашення заборгованості, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Проте, повністю погодитись не може з рішенням суду в частині стягнення відсотків.

Так, відсоткова ставка згідно анкети-заяви становить 3% на місяць, довідки про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - 3% на місяць.

Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% на місяць (36% на рік), яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку була змінена Банком в односторонньому порядку.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Посилання Банку на те, що зміна (підвищення) процентної ставки узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, колегія суддів не приймаються.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 вересня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31серпня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи свідчать, що остання перевипущена карта строком дії до 07/16 року, тобто 31 липня 2016 року.

Таким чином, згідно з наданим представником Банку розрахунку в письмових поясненнях до апеляційної скарги розмір процентів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 в межах строку дії картки, тобто 31.07.2016 та складає 3083,00 грн, оскільки подальше підвищення відсоткової ставки відбувалося без згоди та попередження відповідача.

За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе зменшити суму заборгованості за відсотками за користування кредитом з 35999,44 грн до 3083,00 грн.

Посилання відповідача на пропуск Банком строку позовної давності спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладений у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 637/105/17 (провадження № 61-28440св18).

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з цим позовом 29 січня 2018 року, а останній платіж був зроблений відповідачем 25 лютого 2015 року у розмірі 300 грн.

Тобто строк позовної давності для звернення до суд пропущений Банком не був.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково. Розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку належить зменшити до 8277,90 грн. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, отже зменшенню підлягає сума судового збору, що стягнута з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 1554,05 грн до 312,22 грн. З АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 174,37 грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з урахування ч. 10 ст 141 ЦПК України, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 137,85 грн (312,22 грн - 174,37 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року змінити. Зменшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 року до 8277 (вісім тисячі двісті сімдесят сім) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 137 (сто тридцять сім) гривень 85 (вісімдесят п`ять) копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 8 лютого 2021 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - С.С.Кругова

Н.П.Пилипчук