Єдиний унікальний номер 233/990/20
Номер провадження 22-ц/804/245/21
Єдиний унікальний номер 233/990/20 Головуючий у 1 інстанції Наумик О.О.
Номер провадження 22-ц/804/245/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю секретаря: Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті цивільну справу №233/990/20 за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Костянтинівського районного виробничого відділу Донецької регіональної філії «Центру ДЗК», про визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що розпорядженням Костянтинівської районної державної адміністрації за №505 від 10 листопада 2003 року «Про надання земельних часток паїв для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам земельних сертифікатів АФ «Колос», розглянуто технічний звіт та затверджено схему розподілу земель, які підлягають паюванню колективної власності АФ «Колос».

На підставі цього Розпорядження нею отримано державний акт на право приватної власності на земельні ділянки із кадастровими номерами :17:000:0008 (рілля) та :15:000:0007 (пасовище).

На підставі розпорядження Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області №505 у 2003 році земельна ділянка, яка утворилася після розподілу всіх земель АФ «Колос» отримала певний кадастровий номер і належить їй (позивачці) на підставі державного акта серії ДН № 049590, виданого 26 січня 2004 року Костянтинівською РДА.

Після перегляду нею Публічної кадастрової карти України (використано наявний загальнодоступний електронний ресурс) шляхом пошуку земельної ділянки із кадастровим номером :17:000:0008 (рілля), вона дізналась, що відомості, щодо такої земельної ділянки в ДЗК не існує (не знайдено).

Аналогічна ситуація із земельною ділянкою з кадастровим номером :15:000:0007 (пасовище). Відомості про земельні ділянки інших осіб, зазначених у вищезгаданому Розпорядженні № НОМЕР_1 , фактично відображені на Публічній кадастровій карті. При цьому в порушення послідовності надання кадастрових номерів «підряд» земельним ділянкам в одному масиві (як в тексті розпорядження НОМЕР_1 ) на Публічній кадастровій карті фактично маємо: що після земельної ділянки з кадастровим номером :17:000:0006 розташовано наступну ділянку, яка має кадастровий номер :15:000:0018 (а не :15:000:0007 - як в розпорядженні НОМЕР_1 ).

Уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на об`єкти нерухомого майна земельні ділянки із кадастровими номерами: :17:000:0008 (рілля), :15:000:0007 (пасовище), які зазначені в Державному акті серії ДН №049590, виданому Костянтинівською РДА 26 січня 2004 року, що знаходяться на території Костянтинівського району Донецької області, зобов`язати відповідача передати спірні земельні ділянки із кадастровими номерами: :17:000:0008 (рілля), :15:000:0007 (пасовище) їй (позивачці) у відповідності до положень розпорядження Костянтинівської районної державної адміністрації за №505 від 10.11.2003 року «Про надання земельних часток паїв для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам земельних сертифікатів АФ «Колос», де таке право визначено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Костянтинівського районного виробничого відділу Донецької регіональної філії «Центру ДЗК» про визнання права власності залишено без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно визначив предмет спрору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області не наділена такими повноваженнями, як державна реєстрація земельних ділянок приватної форми власності, що підтверджується державним актом.

З моменту отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2004 року по теперішній час позивач не вчинив жодних дій щодо реєстрації права власності на земельні ділянки.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 доводи, викладені вапеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Костянтинівського районного виробничого відділу Донецької регіональної філії «Центру ДЗК» Кутовий Р.В. апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Костянтинівської районної державної адміністрації №505 від 10 листопада 2003 року «Про надання земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам - власникам земельних сертифікатів АФ «Колос» (зі змінами, внесеними розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 04.02.2004 №53) була затверджена схема розподілу земельних ділянок, які підлягають паюванню колективної власності АФ «Колос» з додатком списку громадян, які вийшли з членів АФ «Колос» Новодмитрівської сільської ради, та площі земель, які надаються їм у власність.

На підставі цього Розпорядження ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН №049590 від 26.01.2003 на загальну площу 8,95 га, яка складається з земельної ділянки площею 3,40 га, кадастровий номер :17:000:0008, з земельної ділянки площею 5,55 га, кадастровий номер :15:000:0007, які розташовані на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2131.

Також судом встановлено, що належні позивачу спірні земельні ділянки в національній кадастровій системі відсутні, що підтверджено відповідними листами третьої особи за №35/10-11 та 36/10-11 від 09 липня 2019 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб порушеного права з огляду на положення п.2, п.10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», є невірним. Належним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Такі висновки суду відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального закону.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що розпорядженням Костянтинівської районної державної адміністрації №505 від 10 листопада 2003 року «Про надання земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам - власникам земельних сертифікатів АФ «Колос» (зі змінами, внесеними розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 04.02.2004 №53) затверджена схема розподілу земельних ділянок, які підлягають паюванню колективної власності АФ «Колос» з додатком списку громадян, які вийшли з членів АФ «Колос» Новодмитрівської сільської ради, та площі земель, які надаються їм у власність.

На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН №049590 від 26.01.2003 на загальну площу 8,95 га, яка складається з земельної ділянки площею 3,40 га, кадастровий номер :17:000:0008, з земельної ділянки площею 5,55 га, кадастровий номер :15:000:0007, які розташовані на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2131.

Судом встановлено, що належні позивачці спірні земельні ділянки в національній кадастровій системі відсутні, що підтверджено відповідними листами третьої особи за №35/10-11 та 36/10-11 від 09 липня 2019 року.

З 01 січня 2013 року набули чинності зміни до Земельного Кодексу України, зокрема ст.126 викладено в новій редакції, згідно з якою право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До загальних засад державної реєстрації прав статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» віднесена, зокрема обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (п.2).

За приписами ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1).

Згідно з п.10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», усі державні акти, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними, не залежно від наявності чи відсутності кадастрового номера.

Згідно з п.2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.115 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

Встановлено, що система містить відомості про земельну ділянку за іншим кадастровим номером, належну іншій особі в межах спірних земельних ділянок, належних позивачці.

В силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Способи захисту цивільних прав, у тому числі способи захисту прав на земельні ділянки, передбачено нормами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Стаття 393 ЦК України передбачає, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

З огляду на те, що належні позивачу спірні земельні ділянки в національній кадастровій системі відсутні, що підтверджено відповідними листами третьої особи за №35/10-11 та 36/10-11 від 09 липня 2019 року суд вірно відмовив у задоволенні позову.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 540/861/16-ц провадження № 14-660цс19.

Доводи апеляційної скарги, що предмет спору полягає не в підтвердженні права на отримання ділянки, а у визнанні судом права особи на отримання конкретних ділянок, що в сукупності з іншими вимогами матиме наслідком установлення права, зміну правовідношення, не дають підстав вважати, що рішення суду є невірним.

Оскільки запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і є тим підтвердженням факту набуття, зміни чи припинення речових прав. Саме із запису речових прав у реєстрі, тобто власне державної реєстрації, і виникає за загальним правилом відповідне речове право.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Судом встановлено, що земельні ділянки, відведені у власність позивачці фактично накладаються на земельну ділянку, яка виділена іншій особі, тобто має ознаки так званої «двошаровості», позбавляє позивачку права володіння та розпорядження своєю власністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста