Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/919/21
провадження №2-з/624/23/21
УХВАЛА

іменем України

смт. Кегичівка 06 грудня 2021 року

Кегичівський районний суд Харківської області, суддя Куст Н.М.,

справа №624/919/21,

найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

суть вимог: про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішуються ухвалою.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг речі, визначеної родовими ознаками, а саме дизельне паливо у кількості 17600 літрів, вартістю на день подання позову 531520,00 грн, судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 5769,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, нерухоме майно, що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , грошові кошти на банківських рахунках та банківських картках ОСОБА_2 на суму позовних вимог.

Свою заяву мотивує тим, що на початку липня 2021 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений усний договір позики дизельного пального, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 у борг 17600 літрів дизельного пального, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути таку ж кількість пального після закінчення збору врожаю, до 01 грудня 2021 року.

Факт отримання у борг вказаної кількості дизпалива та боргові зобов`язання підтверджується письмовою розпискою відповідача, оригінал якої долучено до поданого позову.

Проте, ОСОБА_2 борг не повернув, посилаючись на різні причини, та відповідно не виконав свої боргові зобов`язання.

Позивач вважає, що забезпечення позову є необхідним, так як отримавши копію позовної заяви, ОСОБА_2 може продати, приховати або іншим чином відчужити належні йому транспортні засоби та майно, а також грошові кошти на банківських картках та рахунках на його ім`я.

Отримати та надати суду відомості про наявні банківські рахунки та картки, розмір коштів на них, позивач не має можливості, оскільки дана інформація є конфіденційною.

Позивач, зазначає, що продаж, приховання майна до вирішення судового спору, завдасть шкоди його законним правам та інтересам.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відтак, суд вважає, що слід заяву про забезпечення позову розглядати без повідомлення учасників справи.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Ч. 1 ст.150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема п.1, 2 шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Дійсно, між сторонами у справі виник спір, з приводу невиконання відповідачем умов договору позики.

Разом з тим, в матеріалах, приєднаних до заяви про забезпечення позову, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки предметом спору являється стягнення боргу - речі, визначеної родовими ознаками, а саме дизельне паливо у кількості 17600 літрів, вартістю на день подання позову 531520,00 грн

Також, з наданих до заяви додатків неможливо встановити співмірність вказаної суми з вартістю майна відносно якого заявник просить накласти арешт.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, нерухоме майно, що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , грошові кошти на банківських рахунках та банківських картках ОСОБА_2 на суму позовних вимог.

Позивачем не надано будь-яких доказів щодо наявності та дійсної вартості майна, яка б відповідала ціні позову, що перешкоджає вирішенню питання про накладення арешту на майно.

Таким чином, заявником не доведена співмірність вартості майна, на яке він просить накласти арешт в рахунок забезпечення своїх позовних вимог. Заявник не зазначив жодного доказу на підтвердження того факту, що у відповідача є намір продати, приховати або іншим чином відчужити належні йому транспортні засоби та майно і це створює загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Крім цього, суд звертає увагу й на те, що наявність у відповідача майна, яке можливо належить йому на праві власності не є безумовною підставою для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб. До того ж арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення і повинні використовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову позивачем не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, в межах наданих доказів, обставин, які б перешкоджали або утруднювали виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог не вбачається.

Безумовно, забезпечення цивільного судочинства становить суспільний інтерес. Однак накладення арешту на транспортні засоби, нерухоме майно, що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , грошові кошти на банківських рахунках та банківських картках ОСОБА_2 лише на підставі припущень позивача не виправдовує вказаний інтерес та буде призводити лише до свавільного втручання у право відповідача мирно володіти його майном. У такий спосіб будуть не дотримані вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, нерухоме майно, що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , грошові кошти на банківських рахунках та банківських картках ОСОБА_2 , а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись. ст. 149, 150, 153, 154, 260, 261, 263, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Кегичівський районний суд Харківської області відповідно до пп.15.5 п.15 Перехідних положень.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарачій кімнаті. Ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею і приєднуються до справи.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Н.М. Куст