Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1413/20
Провадження № 2/935/94/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2021 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.

із секретарем Сьомак Л.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №182-011-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 21.12.2017 року, яка станом на 20.05.2020р. становить 116 744,44 грн. та складається з суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 64 114,36 грн.; суми процентів за користування кредитом в розмірі 59,99 грн.; суми штрафу в розмірі 52 570,09 грн. При цьому посилається на те, що 21.12.2017р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 116 822,43 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, таким чином утворилась заборгованість. Тому просить суд стягнути з відповідача вказану в розрахунку заборгованість за кредитом та судові витрати в розмірі 1921 грн.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.11.2020р. розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним, будь-яких заяв чи клопотань та відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Згідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.12.2017р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №182-011-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), за яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 116 822, 43 грн. на строк з 21.12.2017 року до 20.12.2021 року включно зі сплатою 15,00% річних за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.

У розділі 2 кредитного договору наведено визначення сукупної вартості кредиту (з урахуванням процентної ставки за ним та вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту) та реальної процентної ставки. Графік платежів наведено у Додатку № 1 до договору, який є невід`ємною його частиною. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору вказаний договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк».

Згідно пункту 2.8 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості сплачується комісійна винагорода в розмірі 2,5 % від суми кредиту.

У пункті 2.9. кредитного договору зазначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

З такими тарифами та умовами, передбаченими кредитним договором, позивач погодився, про що свідчить підпис у кредитному договорі.

Згідно останнього абзацу ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Зміст вказаної правової норми свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

З 10 червня 2017 року, набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Так, відповідно ч.1ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже діючим на час виникнення спірних правовідносин (станом на 21.12.2017 року) законодавством України надано право банку отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у справі № 467/555/19 від 26 грудня 2019 року.

Відповідно до п. 3.2.3 кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.

Пунктом 4.4. кредитного договору встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п.2.11 цього договору, а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього Договору.

Пунктом 6.3 договору встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 % від суми кредиту.

Позивач перед відповідачем свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши останньому кредитні кошти, що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві на видачу готівки № TR.1716917.2361.46 від 21.12.2017 року.

Водночас відповідачем зобов`язання перед позивачем за кредитним договором виконуються не належним чином.

Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 20.05.2020р. в сумі 116 744,44 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом - 64 114,36 грн.; суми процентів за користування кредитом - 59,99 грн., сума штрафу - 52 570,09 грн.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором, а саме, надавши в користування кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених договором, що підтверджується заявою на видачу готівки від 21.12.2017р.

Згідно п. 4.1 Договору відповідач зобов`язався на умовах, визначених договором повністю повернути кредитні кошти (у разі користування ними), сплатити передбачені договором проценти, неустойку, при використанні ліміту кредитної лінії мінімальний обов`язковий платіж ті інші платежі, здійснювати погашення несанкціонованого овердрафту.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що за порушення строку сплати обов`язкового мінімального платежу понад 90 календарних днів відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 45 відсотків від суми кредиту

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України).

Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2018 року зазначено, що правильними є такі складові при стягненні заборгованості: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користуванням кредитом, пені.

У свою чергу, сутність кредитного договору, полягає в тому, що згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.1 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 та частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів.

Слід також зазначити, що кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості за всіма істотними умовами цього договору.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

Відповідач не скористався своїм правом надати суду докази на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що згідно з укладеним між сторонами кредитним договором відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, а тому позов підлягає задоволенню, оскільки порушено право позивача на своєчасне отримання належного виконання за зобов`язанням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., що підтверджено квитанцією про сплату, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 611, 1054 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» (місце знаходження: 61002, місто Харків, вул.Алчевських, 30; ) заборгованість за договором кредиту № 182-011-850-2-17-Г від 21.12.2017 року в розмірі 116 744 (сто шістнадцять тисяч сімсот сорок чотири) гривні 44 копійки та 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Т.З.Пасічний