ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року

м. Черкаси

справа № 711/9178/19, провадження № 22-ц/821/31/21 категорія: 305030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Єльцов В.О.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк»;

представник позивача- адвокат Пилипенко Василь Михайлович;

відповідач: ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Пилипенка Василя Михайловича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, у складі: головуючого судді Скляренко В.М., дата складання повного тексту рішення 28 вересня 2020 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.11.2007 року між Акціонерним товариством «Ощадбанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 був укладений Договір відновлюваної кредитної лінії №238-07, за умовами якого Банк зобов`язався надати грошові кошти в сумі 225000 грн., а ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти кошти, сплатити проценти за користування в розмірі 15,5% річних та повернути кошти в строк до 22.11.2017 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку (іпотечний договір № 238-07/01 від 23.11.2007 року) належне їй нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення «магазин», загальною площею 25,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано недійсними Договір відновлюваної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року та іпотечний договір № 238-07/01 від 23.11.2007 року.

Вказане рішення було мотивоване тим, що ОСОБА_2 визнав обставини підписання ним Кредитного договору, видаткового касового документа та інших документів при оформленні Договору відновлюваної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року. В послідуючому останній вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.12.2010 року був визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та отримав покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24.12.2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року залишене без змін та набрало законної сили.

Зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15.03.2011 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.12.2010 року був скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2014 року, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2014 року залишений без змін, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, стягнуто на користь АТ «Ощадбанк» збитки в сумі 225000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.06.2015 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2014 року по кримінальній справі №1-177/11 та ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2014 року скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд.

Також вказує, що до моменту скасування вироку від 27.05.2014 року з ОСОБА_2 в примусовому порядку органами державної виконавчої служби на підставі виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.12.2014 року було стягнуто 71 грн. 34 коп. (35 грн. 67 коп. - 05.05.2015 року та 35 грн. 67 коп. - 28.05.2015 року).

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року по кримінальній справі ОСОБА_2 виправдано у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Цивільні позови ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» залишено без розгляду, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що підсудний ОСОБА_2 мав намір не виконувати свої зобов`язання по договору поруки в момент отримання кредиту та, що він отримав чуже майно шляхом обману, зловживання довірою, а тому в його діях відсутні об`єктивна і суб`єктивна сторона вказаного злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2017 року та ухвалою Верховного Суду від 26.02.2019 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року залишений без змін.

Вказує, що під час розгляду зазначеної кримінальної справи судом було встановлено, що Кредитний договір ОСОБА_1 не підписувала, замість неї це зробив ОСОБА_2 (висновок криміналістичної почеркознавчої експертизи №56/9Л від 30.10.2009 року), з яким вона перебувала на той час в шлюбі (шлюб розірваний 11.08.2009 року). Також судом встановлено, що грошові кошти в сумі 225000 грн. за Кредитним договором отримували в касі Банку саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який власноручно розписався в їх отриманні у видатковому касовому ордері № 687586_001 від 23.11.2007 року при цьому підписуючи документи (Кредитний договір, видатковий касовий ордер та інш.) та що він діяв в інтересах сім`ї.

Таким чином, зважаючи на той факт, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року та яке вступило в законну силу 22.12.2014 року, договір відновлювальної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року та іпотечний договір № 238-07/01 від 23.11.2007 року визнанні недійсними, позивач вважає, що колишнє подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.11.2007 року безпідставно заволоділи грошовими коштами в сумі 225000,00 грн., що належать АТ «Ощадбанк» та підлягають поверненню.

Просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 224928,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Банка судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2020 року позовні вимоги Банка задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк», в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» безпідставно набуті кошти в розмірі 224928,66 грн. та судовий збір в розмірі 4334, 43 грн.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з позовом про відшкодування з відповідача ОСОБА_2 коштів в розмірі 272814, 03 грн., які складаються із кредиту отриманого 23.11.2007 року - 225000 грн. та несплачених відсотків нарахованих на даний кредит 47814,03 грн., позивач звертався у кримінальному провадженні ще 25.02.2010 року, тобто навіть ще до визнання в судовому порядку Договору відновлюваної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року недійсним. Даний позов був залишений без розгляду вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року, який вступив в законну силу 27.03.2017 року. До суду з даним позовом позивач звернувся 22.11.2019 року. Тому строк звернення до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 не є пропущеним. Відповідно позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 є такими, що підлягають до задоволення.

Встановлено, що з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в тому числі і як солідарного співвідповідача (про стягнення коштів отриманих подружжям в період шлюбу), позивач не звертався, хоча таке право в нього виникло також 22.12.2014 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 22.11.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому, позивач не просив поновити такий строк, вважаючи його не пропущеним та обґрунтовуючи це тим, що право звернення до суду в нього виникло лише з моменту набрання вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року, тобто з 27.03.2017 року.

Тому в даному випадку, підлягають застосуванню вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України.

За таких підстав, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 .

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2020 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову Банка відмовити повністю.

Скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2019 року про вжиття заходів забезпечення позову та відмовити Банку про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з скаржника безпідставно отриманих грошових коштів в порядку ст. 1212 ЦК на підставі довідки № 121.20-18/1457 від 21.11.2019 року відповідно до якої у Банку на ім`я ОСОБА_2 на балансовому рахунку у форматі IBAN обліковується дебіторська заборгованість в розмірі 224928,66 грн. з 01.01.2015 року, яка видана відповідачем. Проте, рахунок у форматі IBAN міг виникнути у відповідача лише з 05.08.2019 року.

При чому, ні позивачем під час подання позову, ні судом при прийняті рішення не встановлено, чого дата виникнення заборгованості є 01.01.2015 року, хоча відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка отримала майно без відповідної правової підстави зобов`язана негайно його повернути з моменту отримання майна або з моменту коли обставина відпала.

Вказує, що 23.11.2007 року між ОСОБА_1 та Банком укладено договір відновлювальної кредитної лінії та іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки для забезпечення належного виконання позичальником умов договору є приміщення магазину; згідно з договором поруки від 23.11.2007 року виступили поручителями; в тому числі і ОСОБА_2 ; 23.11.2007 року видано видатковий касовий ордер про видачу ОСОБА_1 , згідно з договором відновлювальної кредитної лінії 225000,00 грн.; відповідно до прибуткових касових ордерів виплати за кредитним договором здійснювалися від імені позичальника до жовтня 2008 року.

В подальшому вищевказані договори були визнані недійсними, де позивач Банк у даній справі також був учасником проваджень, тобто він був обізнаний з наслідками недійсності правочинів, вимогу в порядку ст. 216 ЦК України в частині реституції не заявляв.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України.

Отже, позивач був обізнаний з обставинами, які зумовили визнання недійсним правочинів, вимоги про застосування реституції не заявляв, поважність причин пропуску строку позовної давності не навів, позивач є юридичною особою, яка має у своєму штаті професійних юристів, а тому в даному випадку позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, не зважаючи на наявність об`єктивних причин для відмови в позові факт отримання кредитних коштів іншим відповідачем ОСОБА_1 підтверджено вироками суду, а відносно скаржника постановлено виправдовувальний вирок.

Крім того, в порушення вимог п. 5 ст. 263 ЦПК України, суд обґрунтував рішення про стягнення коштів тим, що відповідно до висновку НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області від 30.10.2009 року, саме ОСОБА_2 , який підписав видатковий касовий ордер на отримання коштів, їх і отримав 23.11.2007 року, однак вказаний висновок відсутній в матеріалах справи та не досліджувався в межах цивільного судочинства, в межах кримінального судочинства позов залишений без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв рішення про стягнення коштів в порядку ст. 1212 ЦК на підставі взаємовиключних доказів, з порушенням порядку застосування наслідків пропуску строку позовної давності та за відсутності первинних документів на виникнення заборгованості, при тому, що у виправдовувальному вироці вказується про те, що грошові кошти отримала ОСОБА_1 , доказів того, ОСОБА_2 отримав грошові кошти немає, що виключає можливість застосування до нього вимог ст. 1212 ЦК.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги представника АТ «Ощадбанк» - адвоката Пилипенко В.М.

У жовтні 2020 року представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Пилипенко В.М., подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2020 року скасувати в частині відмови Банку у задоволенні вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» безпідставно отриманих коштів в сумі 224928,66 грн. та суми судових витрат

Прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Ощадбанк» у частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка безпідставно отримані грошові кошти в сумі 224928,66 грн., в решті позовних вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Встановлено, що грошові кошти в сумі 225000,00 грн. за кредитним договором отримували в касі банку саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який останній власноручно розписався в їх отриманні у видатковому касовому ордері від 23.11.2007 року. При цьому підписуючи документи, а саме кредитний договір, видатковий касовий ордер та інші, ОСОБА_2 діяв в інтересах сім`ї.

Враховуючи той факт, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року, яке вступило в законну силу 22.12.2014 року, договір відновлювальної кредитної лінії від 23.11.2007 року та іпотечний договір від 23.11.2007 року визнанні недійсними, а відтак колишнє подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.11.2007 року безпідставно заволоділи грошовими коштами в сумі 225000,00 грн., що належить АТ «Ощадбанк». А тому позивачем 22.11.2019 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси було подано позовну заяву про солідарне стягнення з відповідачів безпідставно набутих коштів.

Відмовляючи АТ «Ощадбанк» в задоволенні позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів з ОСОБА_1 , суд зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки право вимоги до ОСОБА_1 виникло у Банка з моменту набрання чинності рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року по справі № 2-42/11, а саме з 22.12.2014 року.

Проте, на момент набрання чинності зазначеного рішення в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкас знаходилась кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та яке полягало у заволодінні коштами АТ «Ощадбанк» в сумі 225000,00 грн. шляхом оформлення, підписання договору відновлюваної кредитної лінії та інших документів без достатніх на то правових підстав. При цьому ОСОБА_1 у зазначеній кримінальній справі мала статус потерпілої сторони.

Тому у позивача до моменту набрання чинності вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2011 року по кримінальній справі були відсутні об`єктивні правові підстави для пред`явлення ОСОБА_1 вимог повернення безпідставно набутих коштів, оскільки саме в рамках зазначеної кримінальної справи було встановлено, зокрема, факт отримання саме подружжям ОСОБА_3 в приміщенні установи АТ «Ощадбанк» коштів в сумі 225000,00 грн.

Таким чином, на думку позивача, суд першої інстанції у своєму рішенні від 18.09.2020 року дійшов помилкового висновку, в частині відмови у визнанні преюдиціальності факту, встановленого вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2011 року по кримінальній справі № 1-177/11, щодо отримання ОСОБА_1 коштів в сумі 225 000, 00 грн., оскільки саме переконання та висновки суду відносно дій ОСОБА_1 , в сукупності з іншими встановленими фактами дали можливість суду дійти висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , що надійшов від представника АТ «Ощадбанк» - адвоката Пилипенка В.М.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника Банку адвоката Пилипенка В.М., останній вказав, що доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2020 року в частині задоволення вимог АТ «Ощадбанк» відносно ОСОБА_2 , вважає законним та таким, що винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В своїй скарзі ОСОБА_2 стверджує, що судом першої інстанції винесено рішення на підставі бухгалтерської довідки про рух коштів по рахунку від 21.11.2019 року, яка на думку ОСОБА_2 не є первинним бухгалтерським документом.

Проте, при розгляді справи в суді першої інстанції, ОСОБА_2 , а ні на стадії підготовчого провадження, а ні в подальшому жодним чином не оспорювались та не ставились під сумнів докази надані Позивачем разом із позовною заявою.

Зважаючи на той факт, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року по кримінальній справі № 1-177/11, встановлено розмір суми отриманої відповідачами в приміщенні банку та яка становить 225000,00 грн., у суді першої інстанції були відсутні підстави сумніватись у достовірності доказів наданих позивачем. В свою чергу відповідачами зазначений доказ (довідка про рух коштів) не ставився під сумнів та не оспорювався.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

23.11.2007 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк», в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» (Кредитор), та ОСОБА_1 був укладений Договір відновлюваної кредитної лінії № 238-07 за умовами якого Кредитор зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 225000 грн., а остання зобов`язалася прийняти кошти, сплатити проценти за користування та повернути кошти в строк до 22.11.2017 року. За вказаним договором позивачем в день укладення договору, а саме 23.11.2007 року були видані грошові кошти в розмірі 225000 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 23.11.2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк», в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», був укладений Іпотечний договір № 238-07/01, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала Кредитору належне їй нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення «магазин», загальною площею 25,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року по справі № 2-42/11 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано недійсними Договір відновлюваної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року та Іпотечний договір № 238-07/01 від 23.11.2007 року.

Дане рішення мотивоване тим, що згідно висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області № 56/9 від 30.10.2009 року ОСОБА_1 не підписувала заяву на кредитування та видатковий касовий ордер №687586_001 від 23.11.2007 року на отримання коштів, а такий підпис виконав саме ОСОБА_2 . Також вказане рішення ґрунтувалося на поясненнях ОСОБА_2 , даних в судовому засіданні, про те, що у видатковому касовому ордері №687586_001 від 23.11.2007 року підпис від імені ОСОБА_1 виконаний саме ним ОСОБА_2 в день видачі грошових коштів - 23.11.2007 року. Крім того, з вказаного рішення вбачається, що достовірно підтверджено, що ОСОБА_1 в день підписання кредитного договору та видачі грошових коштів в банківській установі не була, заявку на кредитування не підписувала, грошові кошти не отримувала (а.с. 7-12).

Вказане рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2014 року (а.с. 13-15).

Встановлено, що було порушено кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України (за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами філії - Черкаське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 225000 грн. по Договору відновлюваної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року, укладеного на ім`я його дружини ОСОБА_1 ).

В даному кримінальному провадженні 25.02.2010 року АТ «Ощадбанк», в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», був пред`явлений цивільний позов на суму 272814 грн. 03 коп., з яких: кредитні кошти - 225000 грн., несплачені відсотки - 47814 грн. 03 коп. (а.с. 169). Також цивільним позивачем в даному кримінальному провадженні неодноразово подавалися клопотання про збільшення позовних вимог за рахунок збільшення несплачених відсотків (а.с. 171, 172).

Як вбачається із довідки про рух коштів по рахунку від 21.11.2019 року, на ім`я відповідача ОСОБА_2 був відкритий балансовий рахунок № НОМЕР_1 на якому обліковується дебіторська заборгованість в сумі 224928, 66 грн. (а.с. 23).

В подальшому, вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року по кримінальній справі № 1-177/11 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 190 КК України, який залишений без змін ухвалою Апеляційного сулу Черкаської області від 27.03.2017 року, ОСОБА_2 було виправдано за відсутністю в його діяннях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Цивільні позови ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» залишені без розгляду (а.с. 16-18).

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

АТ «Державний ощадний банк», в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся в суд про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 224928,66 грн.

Відмовляючи в солідарному стягненні коштів з ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що Банк звернувся до суду з пропуском позовної давності, а саме 22.11.2019 року, хоча таке право у нього виникло 22.12.2014 року (момент набрання законної сили рішення Придніпровського районного суду від 23.02.2011 року, яким було визнано недійсним Договір відновлювальної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року на виконання якого позивачем і був виданий кредит в розмірі 225000 грн.)

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

23.11.2007 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк», в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» (Кредитор), та ОСОБА_1 був укладений Договір відновлюваної кредитної лінії № 238-07.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 23.11.2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк», в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», був укладений Іпотечний договір № 238-07/01, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала Кредитору належне їй нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення «магазин», загальною площею 25,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року по справі № 2-42/11, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2014 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано недійсними Договір відновлюваної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року та Іпотечний договір № 238-07/01 від 23.11.2007 року.

Районним судом також встановлено, що було порушено кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України (за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами філії - Черкаське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 225000 грн. по Договору відновлюваної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року, укладеного на ім`я його дружини ОСОБА_1 )

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ні ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_4 заяви про застосування строків позовної давності не подавали. В матеріалах справи знаходиться заява від 18.09.2020 року представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Весеньова Є.В. про розгляд справи без участі адвоката за наявними в справі доказами (а.с. 193).

Отже, суд першої інстанції помилково застосував строки позовної давності в частині стягнення коштів з ОСОБА_1 , яка не подавала заяву про застосування такого строку.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Одночасно, стаття 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу.

Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року справа № 61-17355св18 та у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 року № 61-15428св19.

Враховуючи те, що кошти в розмірі 225000 грн. ОСОБА_1 отримала на підставі Договору відновлювальної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року, який був укладений між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк», який у подальшому був визнаний недійсним рішенням суду, а тому підстав вважати, що кошти були передані безпідставно і те, що на дані правовідносини поширюються норми дії ст. 1212 ЦК України є необґрунтованими.

В зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення коштів з ОСОБА_1 необхідно відмовити з підстав обрання позивачем невірного способу захисту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи, тому підлягає скасуванню в частині стягнення коштів з ОСОБА_1 з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Що стосується вимог про солідарне стягнення коштів з ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що 23.11.2007 року між АТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір відновлюваної кредитної лінії № 238-07, який в подальшому був визнаний рішенням суду недійсний.

Оскільки, як вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року, так і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 року встановлено, що згідно висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області № 56/9 від 30.10.2009 року ОСОБА_1 не підписувала заяву на кредитування та видатковий касовий ордер № 687586_001 від 23.11.2007 року на отримання коштів, а такий підпис виконав саме ОСОБА_2 .

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року по кримінальній справі № 1-177/11 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 190 КК України (за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами філії Черкаське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 225000 грн. по Договору відновлювальної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року, укладеного на ім`я його дружини ОСОБА_1 ), який залишений без змін ухвалою Апеляційного сулу Черкаської області від 27.03.2017 року, ОСОБА_2 було виправдано за відсутністю в його діяннях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Цивільні позови ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» залишені без розгляду (а.с. 16-18).

В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2019 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2017 року залишено без змін (а.с. 19-22).

Верховним Судом встановлено, що показами свідків, працівниками банківської установи, показання яких є чіткими та послідовними як під час проведення досудового слідства, так і під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції, підтверджено ту обставину, що ОСОБА_1 особисто отримала кошти в касі.

Верховний Суд зазначив, що підстав сумніватись у правдивості їхніх показань не має, оскільки вказані свідки були допитані в судових засіданнях, та їх було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Надані ними показання також узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами, які було досліджено судом.

Отже, судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 особисто кошти, в розмірі 225000 грн., в касі не отримував, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 , оскільки ним не порушується оспорюване право позивача.

Суд першої інстанції вирішуючи даний спір не навів належних мотивів щодо стягнення безпідставно набутих коштів з ОСОБА_2 на користь позивача, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 кошти в розмірі 224928,66 грн.

ОСОБА_2 , який подає апеляційну скаргу просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2019 року про вжиття заходів забезпечення позову та відмовити Банку про вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити дане питання, оскільки воно вирішується судом, який постановив ухвалу про забезпечення позову, тобто в даному випадку судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційна скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Пилипенка Василя Михайловича задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко