ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2228/21 Справа № 215/4059/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/4059/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року , -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ПІВНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 08.10.2010 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25 % - ХОЗЛ з 04 жовтня 2010 року, безстроково.

Висновком МСЕК від 16.07.2013 року, ОСОБА_1 , повторно, встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35 % - ХОЗЛ з 16 липня 2013 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково.

Вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому причинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на її користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 165 306,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у розмірі 60 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача з відповідача, просить збільшити його розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого ним професійного захворювання, стан здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні йому для поліпшення стану здоров`я.

Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, оскільки його постійно турбує задишка при незначному навантаженні, сильний та сухий приступоподібний кашель. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійного захворювання, втратив 35 % професійної працездатності безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи також на безстроковий строк.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. В зазначеній постанові, вказано, що у справах про відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв, і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Також, посилається на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.

Відзив на апеляцій скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 07.06.1968 року по 30.07.1968 року працював слюсарем Ганнівського кар`єру Північного ГЗК, з 01.07.1971 року по 01.09.1971 року, з 11.11.1971 року по 24.03.1972 року помічником машиніста екскаватора ЕКГ 4,6 Ганнівського рудника Північного ГЗК, з 26.07.1972 року по 01.06.1975 року електрослюсарем з ремонту гірничого устаткування в кар`єрі Ганнівського рудника Північного ГЗК, з 01.06.1975 року по 15.09.1975 року електрослюсарем черговим та з ремонту та з ремонту устаткування в кар`єрі Ганнівського рудника Північного ГЗК, з 15.09.1975 року по 15.06.1978 року слюсарем з ремонту гірничого устаткування в кар`єрі Ганнівського рудника Північного ГЗК, з 15.06.1978 року по 02.07.1981 року механіком в кар`єрі Ганнівського рудника Північного ГЗК, з 02.07.1981 року по 01.10.1984 року механіком в кар`єрі (змінний) Ганнівського кар`єру Ганнівського РУ Північного ГЗК, з 12.08.1987 року по 28.09.1988 року гірничим майстром відвальної дільниці № 6 Ганнівського кар`єру Ганнівського РУ Північного ГЗК, з 28.09.1988 року по 14.09.1998 року головним механіком Першотравневого кар`єру, правонаступником яких є ПРАТ «ПІВНГЗК» (а.с. 37-43).

25.08.2010 року позивач звільнений за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 43).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 1080 від 12.06.2013 року ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії) , у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою, важкій перебіг, 4 ступінь, ЛН другого ступеня (а.с. 20-21)

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 23 від 04 серпня 2010 року, причиною виникнення професійного захворюванняпозивача є його робота протягом 23 років 10 місяців в умовах пилу, концентрація якого перевищувала ГДК (а.с.15).

Пунктом 19 вищевказаного Акту осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано, керівництво ПівнГЗК за період роботи ОСОБА_1 з 1968 року по 1996 року, ВАТ ПівнГЗК з 1996 року по 1998 року.

Висновком МСЕК від 08.10.2010 року, ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25 % - ХОЗЛ з 04 жовтня 2010 року, безстроково.

Висновком МСЕК від 16.07.2013 року, ОСОБА_1 , повторно, встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35 % - ХОЗЛ з 16 липня 2013 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту № 23 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 серпня 2010 року, причиною виникнення професійного захворюванняпозивача є його робота протягом 23 років 10 місяців в умовах пилу, концентрація якого перевищувала ГДК.

Отже, роботодавець ПРАТ «ПІВНГЗК», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПРАТ «ПІВНГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває задишку при незначному навантаженні, сильний сухий приступоподібний кашель. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого позивач переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивача заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 35 %, безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи також на безстроковий термін. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійний біль, слабкість, втому. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу, у нього поганий сон. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено безстроково, що свідчить про незворотність такого стану здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю третьої групи, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи на ПРАТ «ПІВНГЗК» (23 років 10 місяців), що потягло втрату працездатності вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 60 000,00 грн. до 120 000,00 грн.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 840,80 грн. до 1200,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1800,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1200,00 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року, змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 60 000,00 гривень до 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 840 гривень 80 копійок до 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: