Справа № 529/197/20
Провадження № 2/529/3/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.

при секретарі - Скрипник Р.А.,

з участю позивача-відповідача - ОСОБА_1 ,

її представника - адвоката Божко Т.Б.,

відповідача-позивача - ОСОБА_2

його представника - адвоката Маліченка Д.В.,

представника 3 особи служби у справах дітей Диканської РДА - Мирної А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги - служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтава ради, служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Диканської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги - служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 травня 2012 року, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 01.12.2014 шлюб між сторонами розірвано та рішенням цього ж суду від 15.01.2015 року вирішено стягувати з відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини. Також, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.01.2020 відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 була наявна заборгованість по сплаті аліментів в сумі 29 958 грн. 25 коп., яка потім була погашена.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 також вказує, що вона з літа 2019 року вела переговори з відповідачем ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виїзд сина ОСОБА_3 за межі України до Республіки Фінляндії, де працює сама позивачка, має стабільне місце роботи, забезпечена житлом, і син міг би проживати з нею та її старшою донькою, навчатися у школі, вивчати іноземну мову, але відповідач ОСОБА_2 надав згоду на виїзд їхнього спільного сина за межі України лише на один місяць літніх канікул. В подальшому на її неодноразові пропозиції до відповідача ОСОБА_2 надати дозвіл на проживання сина разом із нею вона отримувала відмову.

Також зазначає, що ОСОБА_2 виїжджає за кордон, із сином не спілкується, а його мати постійно створює конфлікти і знущається над дитиною, принижує позивачку ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 вказує, що син проживає разом із її матір`ю ОСОБА_4 , в с. Михайлики, Полтавського району, син навчається в Калашниківській НВК Мачухівської сільської ради Полтавського району, є всі умови для проживання малолітнього сина. Під час перебування позивачки за межами України, вона щодня спілкується із дітьми за допомогою інтернету, вони спілкуються по відеозв`язку. Також, вона вказує, що в неї є можливість виїхати до Республіки Фінляндія, оскільки є роботодавець, який готовий прийняти її на роботу, і вона може забрати туди дітей, забезпечити їх житлом, одягом, продуктами харчування, і усим необхідним для повноцінного сімейного життя. Однак, відповідач ОСОБА_2 заперечує проти того, щоб малолітній син проживав разом з нею.

Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що проживання сина разом з відповідачем ОСОБА_2 може негативно вплинути на виховання дитини, вона бажає забезпечити синові належний добробут та дати йому хорошу освіту, зробити все можливе для його повноцінного розвитку, не буде перешкоджати побаченням батька з дитиною, просить суд визначити місце проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, його матір`ю.

16.03.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

14.04.2020 представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, 01.12.2014 рішенням Октябрського районного суду м. Полтави шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають спільного сина ОСОБА_5 , 2012 року народження.

Рішенням цього ж суду стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 01.12.2014 до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що у відповідача у зв?язку із звільненням зі служби в Національній поліції України 28.12.2018, виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 29958,25 грн., яка була погашена 18.12.2019 разом із штрафними санкціями. Також зазначає, що значний час малолітній син проживав в повноцінній сім`ї разом з відповідачем ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_6 , відвідував дошкільний навчальний заклад "Пролісок" Стасівської сільської ради в період з 10.11.2016 по 15.11.2017 та з 27.04.2018 по 22.05.2019, який знаходиться за місцем проживання відповідача, де в нього утворилися соціальні зв`язки зі своїми однолітками.

Поруч із відповідачем ОСОБА_2 проживає його мати ОСОБА_1 , яка є бабусею ОСОБА_3 , яка теж проявляє турботу та бере активну участь у його вихованні, тому відокремлення дитини від бабусі також буде суперечити інтересам малолітньої дитини.

Вказує, що дитина перебувала на повному утриманні відповідача ОСОБА_2 в період з 10.11.2016 по 15.11.2016 року та з 27.04.2018 по 22.05.2019 року, мала все необхідне для всебічного, гармонійного, повноцінного життя та розвитку.

Матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 протилежний, він працевлаштований офіційно, має стабільний дохід, володіє об`єктом нерухомості, автомобілем, проживає повноцінною сім`єю та сплачує аліменти регулярно.

Також у відзиві посилається на те, що позивачкою ОСОБА_1 приховано той факт, що вона вже зверталася до суду з проханням визначення місця проживання дитини з нею, але їй було відмовлено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01.12.2014 року по справі № 554/15928/14-ц.

23.07.2020 відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком. Вказує, що син ОСОБА_7 періодично проживав то з батьком, то з матір?ю, а в кінці травня 2019 року мати, отримавши згоду від батька, вивезла дитину за кордон, чим обмежила його у спілкуванні з сином. Зазначає, що син проживав певний час з батьком та його родиною за адресою: АДРЕСА_1 , отримував належне виховання, піклування та турботу. Дитина відвідувала садок, спілкувалася із однолітками, мав усі необхідні умови для повноцінного розвитку. Посилається також на те, що він працевлаштований, має стабільний дохід. На виконання своїх батьківських обов?язків ним укладено декларацію з лікарем, який надає первинну допомогу сину ОСОБА_5 , а бабусею ОСОБА_1 укладено договір страхування життя та здоров?я онука. Вказує, що володіє 1/5 частини квартири в с.Стасі Диканського району Полтавської області яка має 4 роздільні кімнати. Тобто, як вказує відповідач, він має усі умови для сприятливого виховання та проживання сина.

09.09.2020 у зв?язку із звільненням судді у відставку, проведено повторний авто розподіл справи та визначено головуючим суддю ОСОБА_8 . Ухвалою від 14.09.2020 справа прийнята до її провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.11.2020 ухвалою суду закрите підготовче судове засідання і справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Божко Т.Б. позовні вимоги підтримала повністю, та просила суд визначити місце проживання дитини з матір`ю. Заперечила проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 . Посилається на те, що батьками добровільно не досягнута згода щодо місця проживання дитини, зокрема батько не погоджується на те, щоб син залишився проживати з матір`ю у Фінляндії. Після розлучення сторін дитина залишилась проживати із матір?ю, деякий час проживала із батьком. Зараз дитина проживає із бабусею позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в с.Михайлики Полтавського району, ходить до школи. Наразі мати ОСОБА_1 перебуває у Фінляндії, у неї відкрита віза до 2024 року, але вона має намір повернутися до України, де в неї є власне житло. На період проживання позивачки за кордоном є можливість щоб дитина ОСОБА_7 навчався у школі Фінляндії, вивчав іноземну мову, мати йому може забезпечити гарні умови проживання в іншій країні, де вона разом із чоловіком орендує житло, має офіційну заробітну плату та соціальні гарантії. Також вказала, що мати ОСОБА_1 постійно турбується про свого сина, кожен день спілкується з ним через засоби зв?язку, вчить з ним домашні завдання, проте батько майже із сином не спілкується, більшість часу проводить за кордоном. Також зазначила, що ОСОБА_7 має тісні родинні зв?язки із сестрою ОСОБА_9 (дочкою ОСОБА_1 від першого шлюбу), яка не залишила брата самого та проживає з ним у бабусі. Окрім того вказала, що ОСОБА_1 у разі задоволення позову, забезпечить батьку можливість спілкування із сином, буде привозити дитину в Україну на канікули та в інший визначений з батьком період. Просить позов ОСОБА_1 задовольнити, оскільки саме так будуть забезпечені інтереси дитини.

Позивачка ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції) підтримала свій позов, проти зустрічного позову заперечила. При цьому пояснила, що в 2014 році після розлучення дитина залишилася проживати з нею, їй не було де проживати та не вистачало коштів на утримання дітей, тому вирішила заробити коштів за кордоном. В 2016 році виїхала до республіки Фінляндія, де працює за контрактом, ОСОБА_7 залишився в України проживати із її мамою ОСОБА_4 . З листопада 2016р. син проживав з батьком приблизно 6 місяців, потім вона повернулася в Україну і ОСОБА_7 попрохав забрати його до себе, що вона і зробила, влаштувала сина до іншого дитячого садочка. Через пів року знову поїхала до Фінляндії на роботу, а ОСОБА_7 залишився проживати із батьком в с.Стасі Диканського району. Після повернення до України (через 6 місяців) дитина розповідала, що батько його сварив, ставив у куток, що дуже його образило, тому вона вирішила забрати сина від батька і з кінця травня 2019 року син проживав з нею, коли вона виїжджала за кордон, ОСОБА_7 проживав із бабусею та її донькою ОСОБА_9 . Влітку 2019 року батько ОСОБА_5 дозволив виїхати сину до Фінляндії, де він був з мамою, її чоловіком та донькою ОСОБА_9 . Дітям в іншій країні дуже сподобалося. Зараз контракт на роботу в Фінляндії до квітня 2021 року, але може бути продовжений за її бажанням. Також зазначила, що у разі проживання сина разом із нею у Фінляндії буде мати стандартний графік роботи для жінок, які мають дітей - з 08 до 16 год., субота та неділя вихідний, відпустка влітку 1 місяць та взимку 1 тиждень, тобто дитина не буде залишатися одна. Вважає, що вона, як мати, має більше можливостей дати дитині повноцінний розвиток, саме у неї з сином мається тісний зв?язок, ніж у батька із сином, тому просить визначити місце проживання дитини із матір?ю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти первісного позову та підтримав поданий ним зустрічний позов. Вказав, що після розлучення син ОСОБА_7 залишився проживати із матір`ю, коли ОСОБА_1 виїхала за кордон на заробітки, син пів року проживав у нього, дитина ходила до дитячого садочку, мала окрему кімнату, іграшки, одяг. Потім восени 2017 ОСОБА_1 повернулася до України та забрала сина до себе в м.Полтаву, перевела сина до іншого дитячого садка. Через 6 місяців вона знову поїхала за кордон, а сина залишила проживати з ним. Він проживав із сином та дружиною з її донькою в квартирі батьків дружини ОСОБА_10 . ОСОБА_1 іноді присилала посилки сину (речі, солодощі тощо). В травні 2019 року ОСОБА_1 повернулася в Україну і забрала сина, більше він з ним не проживав. З травня 2019 року він почав їздити за кордон працювати, повернувся додому у жовтні 2019, потім в середині грудня 2019 поїхав знову, в червні 2020 повернувся в Україну, тоді відвідував сина влітку 3-4 рази. В кінці червня 2019 знову виїхав за кордон і повернувся лише у грудні 2020р. Пояснив, що працює в латвійській фірмі міжнародним водієм, його робота пов?язана з постійними переїздами по країнам Європи, він постійно перебуває за кермом, тому немає можливості орендувати житло за кордоном, невзмозі відправляти посилки сину. Зазначив, що на телефоні сина часто змінюється телефонний номер і він немає можливості до нього додзвонитися та спілкуватися із ним. Вказав, що якщо буде задоволено його позов, він буде постійно проживати та працювати на Україні, у квартирі де він проживає із своєю сім?єю є окрема кімната для сина, усі необхідні речі для навчання та відпочинку. Наголосив на тому, що підставою для невизнання позову ОСОБА_1 є те, що у разі проживання сина із матір?ю за кордоном, переїзд ОСОБА_5 до Фінляндії буде стресом для нього, бо інша країна, інші традиції, мова, оточення, а у випадку повернення до України син знову перенесе стрес, так як прийдеться адаптуватися до інших умов, тому вважає, що це буде психологічним стресом для дитини.

В судовому засідання представник ОСОБА_2 - адвокат Маліченко Д.В. підтримав зустрічні позовні вимоги, при цьому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Просив суд визначити місце проживання дитини з батьком. Посилався на те, що батько проти того щоб ОСОБА_7 проживав із матір?ю за кордоном. Вказав, що у той період коли дитина проживала із батьком, ОСОБА_7 мав відповідний для його віку розвиток, мав усі необхідні речі, для його комфортного проживання батьком створені усі умови, які наявні і зараз. ОСОБА_2 має в с.Стасі 4-х кімнатну квартиру, мається окрема кімната для сина, в якій є усі необхідні речі, батько та його дружина позитивно характеризуються, дружина працює, має стабільну заробітну плату. Отже, батько має повноцінну сім?ю в якій існує доброзичлива атмосфера, сприятлива для виховання сина. Вважає, що саме в інтересах дитини буде визначення його проживання з батьком, оскільки переїзд дитини в іншу країну буде для нього досить травмуючим фактором.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області Мирна А.А. в судовому засіданні, посилаючись на Декларацію з прав дитини, вказала на неможливість розлучення дитини із матір?ю. Також пояснила, що батько працює за кордоном, приїжджає та спілкується із дитиною рідко, мати спілкується із сином кожен день, через засоби відеозв?язку вчить із ним домашні завдання, прислухається до бажань та думок дитини. Єгор мріє проживати із мамою, тому саме в інтересах дитини за доцільне визначити проживання із матір?ю, що психологічно краще вплине на стан дитини.

Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з`явився, а цей орган надав до суду письмові пояснення в обгрунтування яких вказав, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою контролю, що встановлено законом. У зв`язку з цим, третя особа керуючись виключно інтересами дитини, просили прийняти рішення, яке буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього ОСОБА_3 .

Представник третьої особи - служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації в Полтавській області в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надіслав висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 в якому вказав, що згідно із рішенням комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 30.06.2020 року вважають за можливим визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю позивачкою за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_11 .

Допитані в судовому засіданні свідки вказали наступне.

Свідок ОСОБА_4 (бабуся ОСОБА_12 та мати ОСОБА_1 ) в судовому засіданні вказала, що після розлучення ОСОБА_7 проживав з мамою, а з 2015р. проживає донька з дітьми у її будинку в с.Михайлики. Деякий час ОСОБА_7 проживав з батьком. Її донька ОСОБА_1 працює за кордоном в Фінляндії, віза їй надається на 6 місяців, потім вона приїжджає додому, чекає на нову візу та знову їде до Фінляндії. Коли донька за кордоном, кожен день вона спілкується із дітьми через відеозв?язок, вчить з ОСОБА_5 уроки, разом читають, також донька регулярно висилає гроші та посилки. Батько ОСОБА_5 останній раз приїжджав до сина влітку 2020, каталися із ним на роліках і більше не було, по телефону не телефонує до ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_13 (хрещена мати малолітнього ОСОБА_5 ) в судовому засіданні пояснила, що проживає також в с.Михайлики. До ОСОБА_5 приходить кожен рік на його день народження, також спілкується з ним досить часто. Вказала, що від ОСОБА_5 не чула щоб він розповідав про батька, також не бачила щоб батько приходив в садок до ОСОБА_5 . При спілкуванні з ОСОБА_5 останній дуже сумує за мамою та хоче бути із нею. Також вказала, що був випадок коли ОСОБА_7 не хотів їхати до батька, коли той за ним заїхав і відбувся скандал.

Свідок ОСОБА_1 (бабуся ОСОБА_5 та мати ОСОБА_2 ) вказала, що після розлучення ОСОБА_7 проживав із мамою, коли вона виїхала за кордон, ОСОБА_7 проживав із батьком, вона також дуже часто приїжджала до сина та допомогала йому, водила ОСОБА_5 в дитячий садок, читала йому казки тощо, дитині було 3-4 роки. У ОСОБА_5 була окрема кімната, усі необхідні речі, комп?ютер. Потім як ОСОБА_14 повернулася в країну, ОСОБА_7 проживав із мамою, а коли вона знову поїхала за кордон, ОСОБА_7 був із батьком. ОСОБА_14 повернулася в країну після випускного ОСОБА_5 в дитячому садочку і забрала ОСОБА_5 до себе і більше ОСОБА_7 з батьком не жив. Потім ОСОБА_7 влітку поїхав із мамою до Фінляндії, у серпні 2019 повернувся та пішов у перший клас до школи в с.Михайлики. Кожні вихідні вона забирала ОСОБА_15 до себе додому в с.Стасі, йому подобалося бути з бабусею, а перед Новим роком хотіла також забрати ОСОБА_5 , а коли подзвонила до іншої бабусі ОСОБА_16 вона сказала, що ОСОБА_7 до нас не поїде. Після зимових канікул вона поїхала до школи ОСОБА_5 і онук сказав, що йому не дозволили їхати до неї. Після цього вона спілкувалися із ОСОБА_5 тільки у школі, згодом вчителька повідомила, що мати ОСОБА_5 написала заяву щоб її не пускали до ОСОБА_5 . Також вказала, що її син ОСОБА_2 в 2019 році одружився, його жінка ОСОБА_10 дуже любить дітей, у неї є донька ОСОБА_17 , однорічка з ОСОБА_5 , вони дружили між собою, ОСОБА_10 турбувалася про ОСОБА_5 коли він проживав із ними, займалася з ним.

Свідок ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_2 ) в судовому засіданні вказала, що її донька ОСОБА_17 ходила з ОСОБА_5 у одну групу в дитячому садочку, дружили. В 2017 році вона познайомилась із ОСОБА_18 через деякий час почали проживати разом. ОСОБА_7 проживав з ними деякий час в 2017 році, у нього була окрема кімната, купили йому ліжко, було усе необхідне, ходив до садочка. Потім у вересні-жовтні 2017 мати забрала ОСОБА_5 , перевела його до іншого садочка, проживав із нею. ОСОБА_19 знову проживав із ними, бо мама поїхала до Фінляндії. ОСОБА_5 влаштували до садочка, десь 1 рік він проживав з ними. Мати в цей час спілкувалась із сином по відеозв?язку, надсилала йому посилки. Потім взимку 2018 приїхала мама і забрала ОСОБА_5 , коли поїхала за кордон, ОСОБА_7 знову проживав із ними до кінця травня 2019. Влітку 2019 мати їздила із ОСОБА_5 до Фінляндії, батько давав згоду на виїзд на місяць, а мати привезла дитину аж в кінці серпня. Вона турбувалась про ОСОБА_5 , водила його до лікаря, бо були проблеми із зубами, укладали декларацію із педіатром, водила його на підготовку до школи. В червні 2020 батько їздив до сина, спочатку ОСОБА_7 не хотів іти до батька, а потім підійшов спілкувався з ним, але сказав, що не хоче іти з батьком гуляти. В грудні 2020 їздили до ОСОБА_5 на день народження, але бабуся не дала поспілкуватися із ОСОБА_5 в машині, казала, що можна лише в будинку, тоді викликали працівників поліції і тільки після того бабуся дозволила поговорити з ОСОБА_5 в нашому автомобілі.

Також в судовому засіданні з?ясована думка малолітнього ОСОБА_12 (в присутності представника служби у справах дітей Диканської РДА), який розповів, що йому 7 років, ходить до 2 класу, навчатися йому подобається, має у школі друзів. Вказав, що 1 рік проживав із батьком, ще коли ходив у дитячий садок і жити з батьком йому не сподобалось. Зараз проживає із бабусею в с.Михайлики та сестрою ОСОБА_9 , яка не захотіла їхати до мами у Фінляндію, щоб не залишати його самого. Зазначив, що із мамою кожен день спілкується по відеозв?язку через Вайбер, із нею читають та роблять уроки, хоче проживати із мамою і сумує за нею. Також вказав, що їздив із сестрою до мами у Фінляндію, йому дуже сподобалося, там він познайомився із іншими дітьми, із чоловіком мами- ОСОБА_20 він дружить з ним, а той гарно до нього ставиться, не ображає його. Пояснив, що батько дарує йому подарунки коли приїжджає із-за кордону, але приходить до нього дуже рідко, не телефонує йому, хоча у нього є власний телефон. Він любить і маму, і батька, але хоче проживати із мамою.

Клопотання щодо допиту свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 знято із розгляду адвокатом Божко Т.Б., оскільки останні відмовилися приїздити до суду.

Також щодо допиту свідка ОСОБА_23 знято клопотання адвокатом Маліченком Д.В., так як свідок не погоджується приїздити, бо боїться втратити роботу.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 30.05.2012 сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави від 01.12.2014 та 15.01.2015 шлюб між сторонами у справі розірвано та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття (а.с.8-16 т.1).

Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 року мав заборгованість яка становила 29958 грн. 25 грн., яку ж ним було згодом погашено (а.с.14-15 т.1).

Так, після розірвання шлюбу дитина за спільною згодою сторін проживала разом з матір`ю.

В подальшому певний проміжок часу (в сукупності близько 2 років) малолітній ОСОБА_7 проживав разом із батьком, мав усе необхідне для його розвитку, відвідував дитячий садок в період з 10.11.2016 по 15.11.2017 та з 27.04.2018 по 22.05.2019.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та малолітній син сторін ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але відповідно до довідки виданої Мачухівською сільською радою від 27.02.2020 проживають у будинку матері позивачки за первісним позовом - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17 т.1).

Відповідно до виданих Калашниківським навчально-виховним комплексом довідок вбачається, що ОСОБА_2 , як батько учня 1 класу ОСОБА_3 не спілкувався з керівником 1 класу та адміністрацією закладу з питань навчання та виховання сина на протязі І-го та ІІ-го семестру 2019/2020 навчального року (а.с.20,21 т.1).

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 16.01.2020 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом із дітьми у її матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання є задовільними. Для дитини створені всі необхідні умови, у неї окрема кімната, дитина забезпечена продуктами харчуванням, одягом та іграшками. Сама позивач за первісним позовом ОСОБА_1 має доньку від першого шлюбу - ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та діти проживають разом із матір`ю (а.с.18 т.1).

З проведеного акта обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 від 08.12.2020, вбачається, що малолітній ОСОБА_25 забезпечений окремою кімнатою, яка має усе необхідне для навчання та відпочинку. Також у Акті зазначено, що в ході розмови з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_26 встановлено, що їм добре із бабусею, але вони дуже сумують за мамою та хотіли б бути разом із нею (а.с.80 т.2).

Висновком органу опіки та піклування від 30 червня 2020 року визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю ОСОБА_11 (а.с.159 т.1).

У власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок в АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0644 га, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.28-30 т.2).

Як вбачається із наявного у матеріалах справи свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 зареєструвала 15.11.2019 шлюб із ОСОБА_27 та при цьому змінила прізвище на " ОСОБА_28 " (а.с.255-256т.1).

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 офіційно працює та має самостійний заробіток, що підтверджується трудовим договором, який укладений з іноземним роботодавцем (Республіка Фінляндія) та довідкою про заробітну плату (а.с.249-254 т.1).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 20.08.2018 із приєднаними фотознімками вбачається, що позивачка за первісним позовом та її теперішній чоловік ОСОБА_29 проживають та орендують квартиру у країні АДРЕСА_4 (а.с. 242-247 т.1)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , батько дитини, одружився 17.12.2019 із ОСОБА_30 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.63 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_5 , а саме 1/5 частина (а.с.31-32 т.2).

Як вбачається з характеристики на ОСОБА_2 , яка надана за попереднім місцем його роботи, останній характеризується позитивно (а.с.204 т.1)

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 відповідно до трудового договору № 8774 від 26.06.2019, який укладений з іноземною компанією (Республіка Латвія), працює водієм (а.с. 176-180 т.1).

Згідно з наданих Стасівською сільською радою Диканського району акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 10.11.2020 батька малолітнього ОСОБА_3 - відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 вбачається, що останній проживає в квартирі АДРЕСА_6 . Площа квартири складає 74,01 кв.м, для проживання дитини визначена окрема кімната, для розвитку дитини є іграшки, книги, ноутбук, шкільне приладдя. В самій дитячій кімнаті створені всі умови необхідні для навчання та відпочинку. Тобто, обстежене приміщення придатне для проживання неповнолітньої дитини та перебуває у задовільному стані (а.с.18 т.2).

Також 20.11.2020 Диканським районним центром соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді направлений до суду Акт оцінки потреб сім?ї ОСОБА_2 , у висновку якого з?ясовано, що складні життєві обставини у сім?ї відсутні. (а.с.23-27 т.2)

Отже, судом встановлено, що за місцем проживання кожного із батьків створені належні умови проживання для дитини, як батько так і мати мають власне житло, самостійний дохід, позитивно характеризуються, обмежень за станом здоров`я для проживання разом з дитиною не встановлено.

Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині батько, істотно не відрізняються від умов, які на даний час надає дитині мати.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_25 виявляє свою прихильність до матері, сумує за нею та дуже її любить, батька також любить, однак із ним дитина проживати не хоче, спілкується з ним мало, про що хлопчик пояснив під час надання пояснень в суді. Також дані обставини встановлені і під час допиту свідків.

Також суд враховує, що після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_25 проживав із матір`ю, хоча близько двох років проживав разом із батьком. Як вказав хлопчик, проживати із батьком йому не сподобалося. Окрім того, слід врахувати і родинний зв?язок малолітнього ОСОБА_5 із сестрою ОСОБА_31 , який склався у них та є стійким.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі частинами 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України" № 31111/04 від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мамчур проти України" № 10383/09 від 16 липня 2015 року).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді даної справи суд надає першочергове значення найкращим інтересам дитини.

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин справи, а саме висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місце проживання дитини із матір?ю, ставлення батька до своїх батьківських обов?язків, уваги матері до сина та її турботи, інтересів дитини, необхідності його розвитку в атмосфері любові та емоційної стабільності, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір?ю, що буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини».

Таким чином, первісний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір?ю підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком необхідно відмовити.

Керуючись ст..ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Диканський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складено 02.02.2021

Головуюча : Л.Є. Петренко