Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3337/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого-судді - Позарецької С.М.,

при секретарі - Осадчій А.Ю.,

за участю представника

позивача адвоката Кірса В.В.

представника відповідача

за довіреністю Птуха В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: Друга Черкаська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради, третя особа: Друга Черкаська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (дід позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 10.12.2010 року відділом РАЦС по м.Черкаси.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яке належало останньому на праві власності на підставі свідоцтва від 09.06.1993 р., виданого органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету. Право власності ОСОБА_2 на вказане майно було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 30.07.2009 року, та на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яке належало останньому на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2009 року, виданого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 (спадкова справа № 680/09). Право власності ОСОБА_2 на вказане майно не було зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за життя останнього.

Разом з тим, зазначає, що до спадщини після смерті діда був закликаний його син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько позивача), який відповідно до приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину, натомість не оформив таке право відповідно до приписів ст. 1296 ЦК України та право власності на вказане майно не зареєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 (батько позивача) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11.01.2019р. Черкаським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зауважив, що 12.01.2021 року, він у встановленому законом порядку та строки звернувся до Другої Черкаської державної нотаріальної контори за оформленням спадщини за законом після смерті батька, внаслідок чого було заведено спадкову справу за № 63598686 (11/2019). Дата заведення 12.01.2019 року, адже після смерті ОСОБА_4 він є єдиним спадкоємцем за законом, який закликаний до спадщини та прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини. Звернув також увагу, що внаслідок прийняття спадщини після смерті батька та подання відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. на його ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті батька - ОСОБА_4 , а саме: на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала батькові померлого - ОСОБА_2 (дід позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва від 09.06.1993 р., виданого органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету, спадкоємцем якого був його син - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що водночас, постановою державного нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. від 26.03.2021 року у видачі йому свідоцтва на право на спадщину на іншу частку вказаної квартири, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2009 року, виданого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О., було відмовлено, оскільки нотаріусом встановлено відсутність державної реєстрації права власності на дану частку за ОСОБА_2 в державному реєстрі речових прав.

Акцентує увагу суду, що в даному випадку, у позивача виникли об`єктивні перешкоди щодо оформлення спадкових прав, в зв`язку із чим право власності на вказане майно має бути визнано за позивачем в судовому порядку.

Тож, посилаючись на ст.ст.1216, 1217,1218, 1258, 1259, 1268, 1296, 1297 ЦК України, вимоги п.4.12, 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зазначає, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Між тим, позивач звертає увагу, що аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.01.2021р. у справі №521/19178/18.

Крім того, позивач зауважує, що статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Між тим, підсумовує, що внаслідок обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва на право на спадщину виникає спір про право власності, який підлягає вирішенню в судовому порядку, оскільки внаслідок існування такого спору у позивача існують перешкоди у оформленні спадкових прав в позасудовому порядку, що пов`язані у визнанні (підтвердженні) судом права власності на майно. При цьому, вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №914/904/17.

Разом з тим, вказує, що з огляду на вищевказані обставини та положення цивільного законодавства вбачається, що 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , належала його діду - ОСОБА_2 , на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2009 року, виданого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. (спадкова справа №680/09), але її не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до приписів ст. 182 ЦК України.

Натомість, після смерті ОСОБА_4 , внаслідок вищевказаних положень цивільного законодавства право власності на зазначену частку квартири перейшло до позивача - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 з часу відкриття спадщини (тобто з 09.01.2019 року), який прийняв спадщину, але в зв`язку із відсутністю державної реєстрації речового права не може у встановленому порядку оформити за собою право власності на вказане майно та зареєструвати його.

Крім того, наголошує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі №175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) зазначено, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Таким чином, зазначає, що оскільки інших спадокємців після смерті ОСОБА_4 немає, а позивач є єдиним спадкоємцем, який був закликаний до спадщини та прийняв її, і враховуючи, що вказана спадщина територіально знаходиться в м. Черкаси, тому належним відповідачем у даній справі є Черкаська міська рада.

Враховуючи викладені вище обставини, позивач просить суд, - визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в порядку спадкування після батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на спадкове майно, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала батькові померлого - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва право на спадщину за законом від 21.08.2009 року, виданого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О., спадкоємцем якого був його син - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Крім того, просить судові витрати віднести на рахунок позивача.

Ухвалою суду від 22.06.2021р. прийнято до провадження, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у цивільній справі №711/3337/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Другу Черкаську державну нотаріальну контору (а.с.18-19).

14.07.2021 року судом отримано відзив на позов, в якому відповідач свою позицію заперечення проти позову обґрунтовує таким.

Автор відзиву повідомляє, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1V від 01.07.2004, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1У від 01.07.2004, державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону; 4) обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна.

Разом з тим, продовжує мотивувати, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тож, з наведеного вбачається, що не наведені жодні поважні причини, через які б ОСОБА_2 не мав змоги зареєструвати право власності на 1/2 частини квартири, яку він успадкував від своєї дружини. При цьому, необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважні причини - це ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для коємця на вчинення певних дій.

Поважними причинами можуть бути, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України.

Також звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, підстави для визнання права власності на спадкове майно, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 - відсутні. Вважає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно, його виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яку здійснюють відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріуси та державні реєстратори.

Тож, з врахуванням викладеного вище, відповідач не вбачає підстав для задоволення позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно, оскільки позивачем не було надано до суду доказів, що причини відсутності державної реєстрації речового права є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а тому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.11.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим судом про час, дату та місце розгляду справи.

Представник позивача, адвокат - Кірса В.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, спираючись повністю на доводи, викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Судові витрати просив залишити за позивачем.

В обгрунтування своїх вимог, вказав суду, що у позивача виникло право на прийняття спадщини, він вчасно подав до нотаріуса заяву, є у наявності постанова нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 26.03.2021р. Судові витрати залишає позивач за собою.

В судовому засіданні представник відповідача - Черкаської міської ради не визнав позовні вимоги, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Разом з тим, вказав, що відповідно до вимог ст.331 ЦК України, позивач не довів належними доказами, чому саме його померлий батько за життя не оформив належні йому спадкові права.

Представник третьої особи - Другої Черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим судом про час, дату та місце розгляду справи. У своїй заяві, яка надійшла 21.09.2021р. на адресу суду просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.53).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_2 , 1938р.н. та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 22.10.1966 року у Червонослобідській сільській раді Черкаського району, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , актовий запис №65 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 05.08.1967 року Червонослобідською сільською радою Черкаського району, актовий запис №70 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - є сином ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 18.12.1990р. Суворовським відділом ЗАГС м.Херсон, актовий запис №1338 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 16.01.2009р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №150 (а.с.10).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2009р., посвідченим державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О., реєстраційний №2-3502, номер спадкової справи 690/09, ОСОБА_2 (інд.№ НОМЕР_6 ) був спадкоємцем майна після смерті його дружини - ОСОБА_5 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом складалося із права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 10.12.2010р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №3155 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 , виданим 11.01.2019р. Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.7). Другою Черкаською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи №11/2019 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 12.01.2019 №54721152 (а.с.8).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2021р., виданим державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є спадкоємцем вказаного у даному свідоцтві майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: 1/2 частини квартири у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, у даному Свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що 1/2 частина квартири за вказаною вище адресою належала батькові померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був його син - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Вказана частина квартири належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету м.Черкаси, 09.06.1993 року, реєстрація права власності підтверджується довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 20.02.2019р. №821о. У зв`язку з викладеним вище, у Свідоцтві про право власності на спадщину за законом від 26.03.2021 року міститься відмітка, що право власності на частину квартири підлягає державній реєстрації (а.с.5).

Між тим, 26.03.2021р. ОСОБА_6 звернулася із заявою до Другої Черкаської державної нотаріальної контори, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я її довірителя - ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті його діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_6 від 26.03.2021р., на підставі довіреності, посвідченої Кондаковою Н.В., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 04.01.2021р. №3, винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зі змісту якої вбачається, що представником спадкоємця було надано Свідоцтво про право на спадщину, видане Фіщук С.О. державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори, 21.08.2009р. за р.№2-3502 на 1/2 частину зазначеної вище квартири. Однак, під час вивчення документів спадкової справи було встановлено відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця - ОСОБА_2 на вказану частину квартири, що підтверджується довідкою №821о, виданою КП «ЧООБТІ», 20.02.2019р. та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тож, оскільки право власності на спадкове майно не зареєстровано у відповідному органі державної реєстрації нерухомого майна, то неможливим є видача свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, посилаючись на с.1 ст.182 ЦК України, п.1 ч.1 ст.4 та ч.1, ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», відмовила ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я її довірителя ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті його діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.6).

На виконання ухвали суду від 08.09.2021р., судом отримано 21.09.2021 року лист з додатком від Другої Черкаської державної нотаріальної контори, датований 18.09.2021р. за №2901/01-16, зі змісту якого вбачається таке:

після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.05.2011 року звернувся із заявою про прийняття спадщини син померлого - ОСОБА_4 (а.с.57). Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 не видавалися (а.с.58).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , 12.01.2019р. звернувся син померлого - ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини (а.с.54)

26.03.2021р. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємця на 1/2 частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0600га, к/н :14:011:0556, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, адміністративні межі Благодатнівської сільської ради, садове товариство «Хімік». Вказане майно належало батькові померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був його син - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Крім того, згаданий орган нотаріату надіслав інформаційні довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), згідно яких заповіти відносно померлих відсутні (а.с.56,59).

Ринкова вартість частини нерухомого майна (об`єкту оцінки), про який йшлося вище, становить 90300,00грн., що встановлено висновком суб`єкта оціночної діяльності, виготовленого відповідно до договору на проведення оцінки від 11.05.2021 року за №417/21 (а.с.16). Вартість нерухомого майна ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов?язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено статтею392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката, а також свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п.2-3 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту, враховуючи норми ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим.

На думку суду, через відсутність у спадкоємця ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на конкретну частку спадкового майна, він позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, яку він має право успадкувати за законом, перешкоджає йому оформити спадкові права, внаслідок чого йому постановою від 26.03.2021р. відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, встановлено, що інші спадкоємці відсутні.

Зі встановлених в ході розгляду справи обставин, підтверджених матеріалами справи, вбачається, що наведені представником відповідача, у відзиві на позовну заяву, доводи щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 та необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі - не знайшли свого підтвердження. ОСОБА_4 , ще за життя, прийнято було спадщину після смерті його батька - ОСОБА_2 (а.с.57), законодавством не встановлено строків, в які спадкоємець повинен оформити своє право на спадкове майно зареєструвавши його в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_4 , представником відповідача не підтверджено доказами його аргументи, якими він мотивував позицію заперечення проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, на думку суду, підлягають до задоволення позовні вимоги і слід визнати за ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Вказане судове рішення, як на думку суду, не порушує права будь-яких осіб і є законним та справедливим. Судові витрати позивач залишив за собою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 206, 259, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовльнити.

Визнати за ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 29.11.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька