22-ц/804/2411/21
263/463/21

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року місто Маріуполь

справа № 263/463/21

провадження № 22-ц/804/2411/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лопатіної М.Ю.,

секретар судового засідання Лазаренко Д.Т.,

сторони:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Соловйова О.Л. від 05 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 20021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), в особі представника Панасюка О.М., звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Позов мотивовано тим, що 14 жовтня 2015 року на автодорозі «М-14» (Одеса - Мелітополь - Новоазовськ) сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу MERCEDES, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 , внаслідок якої пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Постановою про закриття кримінального провадження від 26 січня 2016 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та зазначено, що причиною ДТП стали необережні дії пішохода ОСОБА_2 .

На дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату дружині померлого ОСОБА_3 , яка на момент ДТП перебувала на його утриманні, в розмірі 39 684,40 грн та 16 536,00 грн відшкодування шкоди, пов`язаної з витратами на поховання.

Після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги від відповідача відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу) на підставі п.п. 38.2.1, п. 38.2, ст. 38 вказаного вище Закону та ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування в розмірі 56 222,40 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2021 року позовну заяву МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування в розмірі 56 222,40 грн та судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 копійок.

Суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 на момент ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, у зв`язку з чим сума витрат позивача МТСБУ у розмірі 56 222 грн 40 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

16 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідача не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи.

Позивачем пропущений строк позовної давності, який сплив 14 жовтня 2018 року, а наданий позивачем розрахунок відшкодування є незрозумілим та суперечливим.

На момент скоєння ДТП потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, а вина позивача у скоєнні ДТП не доведена.

На момент скоєння ДТП він мав страховий поліс цивільно-правової відповідальності, який залишився в матеріалах кримінального провадження.

Доводи інших учасників справи

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Мальцева Є.Є., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 19 серпня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху, заявнику запропоновано доплатити судовий збір у сумі 2 043 грн.

Ухвалою апеляційного суду від 30 серпня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 03 вересня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.

Ухвалою апеляційного суду від 09 вересня 2021 року задоволено клопотання адвоката позивача Панасюка О.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Одеський апеляційним судом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14 жовтня 2015 року на автодорозі «М-14» (Одеса - Мелітополь - Новоазовськ) сталася ДТП за участю транспортного засобу MERCEDES, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 , в результаті якої пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Постановою про закриття кримінального провадження від 26 січня 2016 відповідне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 від 14.10.2015 року, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода та в його діях порушень вимог Правил дорожнього руху (далі ПДР) України, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням ДТП, не вбачається.

Причиною ДТП стали необережні дії пішохода ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п.п.4.4, 4.7., 4.14 «а» ПДР України, з огляду на що, досудове слідство дійшло висновку, що в діях водія ОСОБА_1 не встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП, а отже і ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Виплата страхового відшкодування здійснена позивачем на підставі Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 16 жовтня 2015 року, заяви про виплату страхового відшкодування від 07 грудня 2017 року, розрахунку розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника та розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання.

10 січня 2017 року та 17 травня 2018 року позивачем винесено наказ № 266 та №4732 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 », за яким розраховано до сплати на рахунок ОСОБА_3 відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 46 300,80 гривень, та 9 921,60 грн, які перераховані позивачем, що підтверджується копією платіжного доручення № 318282 від 11 січня 2018 року та № 905071 від 21 травня 2018 року.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Ухвалюючи заочне рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 на момент ДТП пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

В апеляційній скарзі відповідач скаржиться на те, що його неповідомлення про дату і час розгляду справи унеможливило врахування судом істотних обставин, він не мав можливості скористатися своїми правами, як учасник справи, порушене його право на справедливий суд.

Апеляційний суд вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, що призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Виходячи зі змісту ст. 280 ЦПК України суд обов`язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст. 128-130 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Як вбачається з матеріалів справи, про судове засідання, що відбулося 05 квітня 2021 року, коли було ухвалене оскаржуване судове рішення, відповідач повідомлений не був, на а.с. 35, 38 містяться повернуті поштові відправлення суду, що були адресовані ОСОБА_1 , з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою. Будь-які інші докази повідомлення відповідача, як то телефонограми або розписки, в матеріалах справи відсутні.

Дані обставини робили неможливим ухвалення заочного рішення за ст. 280 ЦПК України.

Отже ОСОБА_1 у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається, заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню повністю з ухваленням нового рішення.

Суд встановив, що 14 жовтня 2015 року на автодорозі «М-14» (Одеса - Мелітополь - Новоазовськ) сталася ДТП за участю транспортного засобу MERCEDES, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 , в результаті якої пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Кримінальне провадження за даними обставинами закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На час вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, у зв`язку з чим МТСБУ здійснена дружині загиблого ОСОБА_3 виплата страхового відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, в розмірі 46 300,80 гривень (платіжне доручення № 318282 від 11 січня 2018 року) та 9 921,60 грн (платіжне доручення № 905071 від 21 травня 2018 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України: якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Проте згідно з ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (ч.1 ст.1200 ЦК України).

Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

За положеннями п.27.2, п.27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до підпункту «а» п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час ДТП не була застрахована, то позивач на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату дружині померлого ОСОБА_3 в розмірі 39 684,40 грн та 16 536,00 грн відшкодування шкоди, пов`язаної з витратами на поховання.

Виплата страхового відшкодування здійснена позивачем МТСБУ на підставі Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 16.10.2015 року, заяви про виплату страхового відшкодування від 07.12.2017 року, розрахунку розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, розрахунками розміру відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника та розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання.

Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку, сума витрат на утримання складає 39 684,40 грн (на 4 утриманців по 9 921,60 грн) та підтверджені витрати на поховання 16 536,00 грн, загальна сума 56 222,40 грн, що спростовує доводи апеляційної скарги про незрозумілість та суперечливість розрахунків.

10 січня 2017 року та 17 травня 2018 року позивачем винесено наказ № 266 та №4732 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 », за яким розраховано до сплати на рахунок ОСОБА_3 відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 46 300,80 грн та 9 921,60 грн, які були перераховані позивачем, що підтверджується копіями платіжних доручень № 318282 від 11.01.2018 р. та № 905071 від 21.05.2018 р.

Відповідно до підпункту 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

За положеннями ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки на час ДТП відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, тому сума витрат позивача МТСБУ у розмірі 56 222 грн 40 коп підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про наявність у нього на час ДТП договору страхування апеляційний суд визнає голослівними та нічим не підтвердженими, оскільки доказів цьому відповідач суду апеляційної інстанції не надав, а його твердження про знаходження договору страхування в матеріалах кримінальної справи не знайшли свого підтвердження, що вбачається з відповіді Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позовна заява до суду направлена засобами поштового зв`язку 11 січня 2021 року (9 січня- субота, 10 січня-неділя вихідні), а виплати на відшкодування шкоди, завданої ДТП, здійснені позивачем 11 січня 2018 року та 21 травня 2018 року, що підтверджується копіями платіжних доручень № 318282 від 11.01.2018 р. та № 905071 від 21.05.2018 р.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущений передбачений ст.257 ЦК України строк позовної давності є безпідставними.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про звільнення його від відповідальності у зв`язку з наявністю небереборної сили, оскільки непереборна сила - це надзвичайна і непереборна за даних обставин подія, настання якої неможливо було передбачити і відвернути доступними засобами. Під поняття непереборної сили підпадають як руйнівні сили природи (землетрус, повідь), так і деякі суспільні явища (військові дії, масові заворушення, страйки тощо).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, оскільки справу розглянуто судом за відсутності відповідача не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, про що зазначає відповідач в апеляційній скарзі та обгрунтовує свою апеляційну скаргу вказаною підставою.

Проте інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача належить стягнути в порядку регресу витрати, пов`язані з регламентною виплатою, в розмірі 56 222,40 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 2 270,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2021 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, юридична адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) суму сплаченого відшкодування в розмірі 56 222 (п`ятдесят шість тисяч двісті двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, юридична адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року

.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

М.Ю. Лопатіна