РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з Глущенко Я.В.,

за участю: представника позивача адвоката Яницької М.В., свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він є власником вказаної квартири, а відповідач, з якою позивач проживав разом однією сім`єю, не проживає у вказаній квартирі з 2020 року, однак зареєстрована за місцем проживання у зазначеному житлі чим порушуються права позивача на вільне розпорядження своєю власністю.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 26.10.2021 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити, а також не заперечувала щодо вирішення справи за відсутності відповідача в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не надала, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживають по сусідству з позивачем, підтвердили факт проживання відповідача, як співмешканки позивача, у квартирі АДРЕСА_1 , яка не проживає за вказаною адресою з осені 2020 року.

Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2015 року.

В обґрунтування позову, ОСОБА_3 посилається на те, що він з відповідачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство з 2015 року.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрована за місцем проживання у вищезазначеній квартирі з 08.10.2019 року, однак не сплачує за комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення.

Відповідно до акту, складеного 19.10.2021 року Приватним підприємством «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство №1» за участю свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , 1990 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає.

Вказані обставини не проживання відповідача з осені 2020 року також підтвердили свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушеного його права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічного правового висновку 16 листопада 2016 року дійшов Верховний Суд України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника квартириу на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а, отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Виходячи із наведеного, встановивши, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 перебуває у власності позивача, тому ОСОБА_6 , яка не проживає у цій частині будинку, що складає квартиру АДРЕСА_3 , без поважних причин з осені 2020 року та була членом сім`ї позивача, втратила право користування жилим приміщенням, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, ч.3 ст.223, 259, 263, 265, гл.11 розд.3 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 08.12.2021 року.

Позивач: ОСОБА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_2 , виданий 28.02.2007 року Житомирським МВ УМВС України.

Суддя: С.М. Полонець