Постанова

Іменем України

09 лютого 2021 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1841/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області про відмову в забезпеченні позову

від 18 листопада 2020 року

в складі судді Саранюк Л.П.

у справі №367/5807/19 Ірпінського міського суду Київської області

за заявою ОСОБА_1

про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Банк Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни,

треті особи: Відділ примусового виконання судових рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саприкін Володимир Михайлович,

про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Надра» (далі - ПАТ "Банк Надра", Банк) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої І.В. про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 21.02.2007 між ПАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_1 (далі - іпотечний договір).

Як на підставу визнання договору іпотеки недійсним посилався на те, що представник ПАТ "КБ "Надра", який підписував договір іпотеки не мав права укладати такий договір, у зв`язку з відсутністю у нього необхідного обсягу повноважень.

14 серпня 2020 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2-711/11 від 08.01.2013 до вирішення справи по суті; заборонити державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області), що здійснює виконавчі дії у виконавчому провадженні №36583865, вчиняти будь-які дії з реалізації або відчуження будь-яким способом нерухомого та рухомого майна, щодо якого в рамках виконавчого провадження накладений арешт державного виконавця та заборони ДП "Сетам" здійснювати реалізацію майна, а саме 10 земельних ділянок, які є предметом оспорюваного іпотечного договору, та знаходяться по АДРЕСА_1 .

Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на те, що не вжиття заходів забезпечення позову у процесі здійснення судового захисту ним своїх прав призведе до втрати активів у ході виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 30.09.2011 про стягнення на користь Банку заборгованості в розмірі 7 246 498,75 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в забезпеченні позову, посилаючись на відсутність судового рішення про заміну сторони стягувача, тоді як закон не вимагає такого судового рішення для задоволення заяви про забезпечення позову. До того ж, 20.11.2020 Шевченківським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою замінено стягувача ПАТ "Банк Надра" на його правонаступника ТОВ "ФК "Груп Фактор".

Зазначив, що 04.12.2020 йому стало відомо, що невідомою особою, без погодження ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області, знято арешт із нерухомого майна в ході виконавчого провадження №36583865, а саме із 10 земельних ділянок, що перебувають в іпотеці. Таке вилучення арештів порушує чинні норми Закону України "Про виконавче провадження", так як підстав для зняття арешту не було. Додав, що 08.12.2020 державним виконавцем було повторно накладено арешт на дані земельні ділянки.

Також зазначив, що земельні ділянки, які є предметом договору іпотеки виставлені на продаж на веб-ресурсах.

На думку позивача, вчинення вищевказаних дій в подальшому може призвести до переоформлення земельних ділянок на інших осіб, а тому не вжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

За вказаних обставин, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення про вжиття заходів забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідач та треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Способи забезпечення позову законодавцем визначено у ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Судом встановлено, що існує рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 244 678,75 грн. Рішення звернуто до примусового виконання. На підставі заяви стягувача від 13.02.2013, до якої долучено виконавчий лист №2-711/11 від 08.01.2013, державним виконавцем 18.02.2013 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 28).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у цьому спорі ОСОБА_1 визначив, серед іншого, дослідження питання наявності у представника відповідача повноважень на укладання договору іпотеки від 21.02.2007, у зв`язку з відсутністю у нього необхідного обсягу повноважень.

На думку позивача, зобов`язання за іпотечним договором є такими, що припинилися, але у зв`язку із наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та заборону, він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм нерухомим майном (10 земельних ділянок), яке є предмет іпотечного договору, що в свою чергу порушує його права та законні інтереси.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає про можливість вибуття з його власності вищевказаного нерухомого майна під час примусового виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованості у розмірі 7 244 678,75 грн. Вважав, що у разі задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає виконанню.

З наведеного слідує, що забезпечення позову про визнання іпотечного договору недійсним шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2-711/11 від 08.01.2013 (виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості у розмірі 7 244 678,75 грн), заборони державному виконавцю, що здійснює виконавчі дії з примусового виконання цього виконавчого листа вчиняти будь-які дії з реалізації або відчуження будь-яким способом нерухомого та рухомого майна, щодо якого в рамках виконавчого провадження накладений арешт та заборони ДП "Сетам" здійснювати реалізацію арештованого майна, а саме 10 земельних ділянок, які є предметом оспорюваного іпотечного договору, може призвести до неможливості виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Фактично спосіб, у який ОСОБА_1 просить забезпечити позов, є вимогою про зупинення виконання рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості, ухваленого у іншій справі.

Водночас, законодавцем визначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій, спрямованих на реалізацію або відчуження будь-яким способом нерухомого та рухомого майна, щодо якого в рамках виконавчого провадження накладений арешт державного виконавця, є фактично зупиненням виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Крім того, необхідно враховувати принцип обов`язковості судового рішення, який визначено у ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України.

Так, за приписами статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Крім того, судом правильно зазначено в мотивувальній частині ухвали, що позивачем не надано доказів того, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а фактично є бажанням ОСОБА_1 уникнути від виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі, що земельні ділянки, які є предметом іпотечного договору, виставлені на продаж на веб-ресурсах, не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки на такі обставини позивач не посилався в заяві про забезпечення позову і відповідно такі обставини не досліджувалися судом першої інстанції. А за приписами статті 367 ЦПК обставини, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2-711/11 від 08.01.2013, виданого на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості у розмірі 7 244 678,75 грн, заборони державному виконавцю вчиняти будь-які дії з реалізації або відчуження будь-яким способом нерухомого та рухомого майна, щодо якого в рамках виконавчого провадження накладений арешт та заборони ДП "Сетам" здійснювати реалізацію арештованого майна, а саме 10 земельних ділянок, які є предметом оспорюваного іпотечного договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай