Провадження №4-с/369/20/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавецьКиєво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Манченко Олексій Станіславович, ТОВ «Черемшина 2012» на дії державного виконавця Манченко Олексія Станіславовича, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року скаржник звернувся до суду із даною скаргою. В обґрунтування скарги зазначив, що 18.07.2018 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56786806 щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №369/1587/18, виданого 13.07.2018 року Києво-Святошинський районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Черемшина» заборгованості у розмірі 25699,62 грн. та судового збору в розмірі 1762,00 грн. 24.07.2018 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, а 25.07.2018 постанову про арешт коштів боржника. Вважає, що всі зазначені постанови є протиправними та підлягають скасуванню. Так, у виконавчому листі, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, всупереч п.3,6 ч.1 ст.4 ЗУ України Про виконавче провадження невірно зазначено прізвище, ім`я та по батькові та адреса боржника, невірно зазначена дата набрання рішенням законної сили, а отже виконавчий документ мав бути повернутий стягувачеві без прийняття до виконання. Оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на виконання виконавчого листа, який не відповідає вимогам ЗУ України Про виконавче провадження, то така постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Скаржник також вказує на неналежне повідомлення державним виконавцем боржника, як сторони виконавчого провадження, про відкриття виконавчого провадження. Крім того, скаржник вважає, що постанови про арешт майна боржника та постанова про арешт коштів боржника винесені державним виконавцем з порушенням ст.56 ЗУ України Про виконавче провадження.

Просив суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Манченко Олексія Станіславовича протиправними; визнати постанову про відкриття виконавчого провадження № 62694684 від 18.07.2018 року, про арешт майна боржника від 24.07.2018 року, постанову про арешт коштів боржника від 25.07.2018р. незаконними та скасувати їх.

01 липня 2021 року від Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції на виконання ухвали суду від 27.10.2020р. надійшли матеріали виконавчого провадження № 56786806.

29 січня 2021 року до суду надійшло клопотання скаржника. Вказав додатково, що в зв`язку з тим, що стягувач не звертався до суду для звернення стягнення на грошові кошти відповідно до ст. 56 ЗУ Про виконавче провадження, такий арешт мав був знятий протягом п`яти днів з дня його накладання, чого державний виконавець не зробив. Просив розглядати скаргу без його участі та задовольнити її в повному обсязі.

У судове засідання 22.10.2021 скаржник не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги підтримав у повному обсязі.

Старший державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС Манченко Олексій Станіславович в судове засідання 22.10.2021 не з`явився. Причини неявки суду не повідомлені, відзиву, заперечень або пояснень по суті скарги до суду не надходили, клопотань про відкладення також не заявлено.

Представник ТОВ Черемшина 2012 в судове засідання не з`явився. Подали суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника та відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 ..

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2018р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за орендну плату задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в загальному розмірі 25699 грн. 62 коп., яка складається з суми основного боргу 20076 грн., інфляційних втрат 2130,55 грн., 3 % річних 3493,06 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2019р. залишило рішення районного суду без змін.

На виконання вищезазначеного рішення 13 липня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист.

За ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18.07.2018 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №369/1587/18.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Ст.432 ЦПК надається право суду, який видав виконавчий документ, за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

При вирішенні даної скарги суд враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлений обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження, якщо стягувач виконав вимоги закону. Доводи скаржника щодо неправильності зазначення прізвище, ім`я та по-батькові та адреса боржника, невірного зазначення дати набрання рішенням законної сили, що вказано у виконавчому листі та виконавцем у постанові, не може бути самостійною підставою для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження незаконної, а всі неправильності, у разі обґрунтованості, може бути виправлено у порядку ст.74 Закону або ст.432 ЦПК України. Крім того, підтвердженням особи боржника є також й ідентифікаційний код, який вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадження, що унеможливлює здійснення виконання рішення іншою особою.

Ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Оскільки даною нормою встановлений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу, тому твердження скаржника про обов`язок виконавця прийняти саме таку постанову через неправильність зазначення прізвище, ім`я та по-батькові та адреса боржника, дати набрання рішенням законної сили суд до уваги не бере. Не наведені у скарзі підстави повернення, які встановлені ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Інших доводів щодо незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження скарга не містить, тому в цій частині суд відмовляє.

За ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 24.07.2018р. накладено арешт на все майно боржника.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25 липня 2018 року накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках боржника.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

При вирішенні питання про правомірність прийняття виконавцем оскаржуваних постанов про арешт майна та грошових коштів боржника, суд враховує, що скаржник зобов`язаний доводи свої вимоги та подавати докази на підтвердження своїх вимог, заявляти клопотання про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. До своєї скарги ОСОБА_1 не подав доказів на підтвердження неможливості прийняття державним виконавцем оскаржуваних постанов. Аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що виконавець має право накладати арешти на майно боржників для забезпечення інтересів стягувачів та реального виконання судових рішень. Суд вказує, що втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Оскільки оскаржувані постанови виконавця винесені згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», направлені на забезпечення прав третіх осіб, то доводи скаржника щодо порушення оскаржуваною постановою його прав власника, суд вважає неспроможними.

За ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Посилання скаржника на вищевказану норму закону суд не бере до уваги, оскільки вона стосується особи, яка є боржником по відношенню до ОСОБА_1 і відносно такої особи є судове рішення щодо стягнення коштів на користь скаржника. Таких доказів до своєї скарги ОСОБА_1 не додано, не заявлено клопотань про їх витребування.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги

У частині 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічним за змістом є і п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною. Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника. Інші доводи скарги зводяться до власносного тлумачення заявником закону, що суперечить чинному законодавству та не можуть бути підставою для задоволення такої скарги. Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Києво-Святошинськогорайонного відділу ДВС Манченко Олексій Станіславович, ТОВ «Черемшина 2012» на дії державного виконавця Манченко Олексія Станіславовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.В. Дубас