Справа № 130/760/21
Провадження № 22-ц/801/2174/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 рокуСправа № 130/760/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Григоришина Дмитра Валерійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Шепеля К.А. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначило, що 03.02.2012 року ОСОБА_1 уклала договір банківського рахунку з кредитуванням з ПАТ КБ «Приватбанк», шляхом підписання Анкети-Заяви б/н, на підставі чого їй було видано платіжну картку і встановлено кредитний ліміт 300 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,3 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови та Правила передбачають можливість зміни кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком кредитний договір. Вказало, що Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а остання не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками,, в зв`язку з чим в неї виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2021 року складала 26929,25 грн., з яких: 21609,66 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5319,59 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21609, 66 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Григоришина Д.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що оскільки суд визнав неналежними доказами розрахунок заборгованості та роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг, в зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, то також відсутні підстави стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту. Суд не надав правової оцінки сумі заборгованості за тілом кредиту. Крім того, суд безпідставно відмовив у клопотанні відповідача про застосування строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд встановив, що 03.02.2012 року ОСОБА_1 уклала договір банківського рахунку з кредитуванням з ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом підписання Анкети-Заяви б/н. Для користування кредитним картковим рахунком вона отримала кредитну карту із встановленим на ній лімітом у розмірі 300 грн., який у липні 2016 року було збільшено до 1000 грн.

Відсоткова ставка за укладеним між сторонами кредитним договором нараховувалась у розмірі 3,6 % на місяць.

Зобов`язання за вказаним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2021 року, складала 26929,25 грн., з яких: 21609,66 грн заборгованість за тілом кредиту; 5319,59 грн заборгованість за відсотками.

Позивач, крім заяви- анкети будь-яких інших документів ,що містили б підпис відповідача та давали б змогу встановити погоджені із нею умови кредитування щодо розміру відсотків ,неустойки та що саме з наданими позивачем до позову Умовами та Тарифами ознайомлювалась і погоджувалась відповідач, не надав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, укладений між сторонами кредитний договір від 03.02.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), у зв`язку з чим кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а відтак наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21609,45 грн.

Відмовляючи в стягненні заборгованості за простроченими відсотками, суд виходив з того, що надані позивачем докази не підтверджують узгодження з відповідачем конкретних умов кредитування, зокрема, в підписаній відповідачкою анкеті-заяві відсутня конкретна домовленість сторін про сплату визначеного розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні правові підстави стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту оскільки розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку не являються належними та допустимими доказами не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на обов`язки щодо надання доказів, передбачені ст. ст .81,83 ЦПК України , позивач мав надати належні, допустимі ,достовірні і достатні докази відкриття карткового рахунку, надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та наявності та розміру заборгованості .

Як вбачається з матеріалів справи, до позову Банком додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.19-42).

Згідно з пунктом 2.1.1.2.3 вказаних Умов та правил, після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінювати (зменшувати,збільшувати чи анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором.

Згідно із пунктами 2.1.1.4.4., 2.1.1.4.7. Умов та правил надання банківських послуг, банк має право припинити договір в односторонньому порядку, у разі відсутності трат по карті на протязі 180 днів банк має право припинити договір в односторонньому порядку.

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження отримання і використання кредитних коштів відповідачкою, Банк надав до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 03.02.2021 року (а.с. 5-14) та виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за зазначеним договором.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку ,що вміщують записи про операції здійснені протягом операційного дня і виписка про рух коштів є таким первинним документом ,що підтверджує як отримання відповідачем кредитних коштів банку так і їх рух .

Таким чином, встановивши, що надана позивачем виписка з особового рахунку є первинним документом та містить відомості , які дозволяють перевірити розмір отриманого ОСОБА_1 кредиту , строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів а також те, що використані відповідачкою кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21609,45 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у клопотанні відповідачки про застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З матеріалів справи, пункту 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, пені та штрафів складає 50 років.

Таким чином, оскільки строк позовної давності по укладеному між сторонами кредитному договору становить 50 років, висновок суду про відсутність підстав про відмову у задоволенні позовних вимог в зв`язку із спливом строку позовної давності є вірним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до наведення норм матеріального права і не містять посилання на конкретні допущені судом їх порушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає ,що у відповідності до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Григоришина Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук