Справа № 184/1405/20
Номер провадження 2/184/31/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря Попівніч Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Василюхи Т.О., Дворецької К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовом до Акціонерного товариства «Покровський гірничо збагачувальний комбінат» (далі по тексту комбінат, відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я. Свій позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 працюючи 19 років 2 місяці у ВАТ «ОГЗК», правонаступником якого є АТ «ПГЗК», у період часу: - з 18.04.1991р. по 06.09.1993р. - на посаді слюсаря чергового та з ремонту обладнання Чкаловського кар`єру №2; - 30.01.1996р. по 02.03.2011р. - на посаді машиніста відвалоутворювача Чкаловського кар`єру №2, виконував роботи в умовах дії шкідливих виробничих факторів, а саме вібрації, шуму та пилу. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічне професійне захворювання. 14.03.2011 року, позивач вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, з яких 35% по вібраційній хворобі, 5% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності. Висновком про умови та характер праці від 14.03.2011р. позивачу протипоказана важка фізична праця, вимушена поза, переохолодження. 19.03.2019 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, з яких 35% по вібраційній хворобі та 15% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно - курортне лікування. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває стійкий біль та періодичні набряки в кистях, особливо в холодну пору року, підвищену чутливість їх до холоду, постійні тупі, викручуючі болі та обмеження рухів в плечових, ліктьових і менше в колінних суглобах, грудному та поперековому відділах хребта з іррадіацією переважно в ліву ногу по задній поверхні, що посилюється при незначному фізичному навантаженні. ОСОБА_2 турбує також постійний шум в голові та вухах, головний біль, коливання артеріального тиску зі схильністю його до зниження. Значних страждань спричиняє оніміння в руках, пальцях кистей, побіління останніх на холоді, зниження слуху на обидва вуха та відчуття слабкості у кистях. Крім того, порушення функції слуху позбавляє ОСОБА_2 можливості вести повноцінний спосіб життя, при спілкуванні з оточуючими людьми, позивач часто просить повторити співрозмовника висловлені ним слова, що в свою чергу, призводить до дискомфорту при вербальному спілкуванні. Даний факт позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, оскільки призводить до втрати соціальних зв`язків. Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон Позивача, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування в напруженому стані, стані роздратованості. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 236 150 гривень за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Відповідачем, в свою чергу, надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині визначення розміру моральної (немайнової) шкоди у сумі 236150,00 грн. позивачем не визнається. АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» не заперечує та й не спростовує, що здійснювана ним діяльність з виробництва марганцевих руд є джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю. З Акту за формою П-4 (дата складання 21.02.2011 року) вбачається, що стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів (пил, вібрація), які визначені причиною вимкнення професійного захворювання, складає 19 років 2 місяці (п. 12 Акту за формою П-4 ). Відповідач визнає, що позивач при довготривалій праці на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» в умовах впливу зазначених в Акті за формою П-4 шкідливих факторів міг отримати професійне захворювання. Але, в період роботи на АТ ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК Позивач систематично проходив періодичний медичний огляд відповідно до наказу МОЗ України № 45 від 31.03.1994 року та додатків № 1, № 2 наказу МОЗ СРСР №555 від 29.09.1989 року. За весь час роботи позивач із скаргами на стан свого здоров`я не звертався, підозр на профзахворювання при проходженні періодичного медичного огляду виявлено не було, що підтверджується картками працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду від 26.04.2005, 01.09.2006, 27,05.2008. 12.06.2009, 20.08.2010 та 17.11.2010. В період виконання робіт позивач був забезпечений спецодягом згідно з Типовими галузевими нормами безкоштовної видачі спецодягу, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту. Крім того, відповідно до пп. 19.1 п. 19 Акту за формою П-4 позивач відчуваючи погіршення стану здоров`я під час виконання професійних обов`язків не звертався до керівництва кар`єру з проханням перевести його на роботу без шкідливих виробничих факторів (про що свідчить пояснювальна записка Позивача від 17.02.2011 року), чим порушив вимоги п. 1.3 Інструкції з охорони праці 96 для машиніста відвалоутворювача. Крім того, згідно пояснювальної записки ОСОБА_2 від 17.02.2011 року встановлено, що на поставлене питання щодо переводу на іншу роботу, позивача зазначив (мовою оригінала) «Нет не обращался». Таку поведінку позивача, а саме недбале ставлення до стану свого здоров`я та свідоме небажання змінювати місце роботи й посаду можна кваліфікувати як грубу необережність, адже за ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Відповідач вважає, що виникнення хронічного професійного захворювання у позивача сталося в тому числі й за його грубої необережності, коли він не бажав настання несприятливих наслідків, але передбачав і ставився до них байдуже. Беручи до уваги відсутність доказів відповідності заявленої позивачем суми моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, відповідач просив суд прийняти рішення з врахуванням викладеного.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав позовні вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявленого розміру моральної шкоди, вважаючи його не обґрунтованим з підстав, наведених у відзиві на позов. Крім того, вважає, що належним розміром компенсації завданої моральної шкоди, яка б відповідала засадам розумності, виваженості та справедливості, є 35-40 тис. грн.

Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_2 працюючи 19 років 2 місяці у ВАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» , у період часу: -з 18.04.1991р. по 06.09.1993р. - на посаді слюсаря чергового та з ремонту обладнання Чкаловського кар`єру №2; - 30.01.1996р. по 02.03.2011р. - на посаді машиніста відвалоутворювача Чкаловського кар`єру №2, виконував роботи в умовах дії шкідливих виробничих факторів, а саме вібрації, шуму та пилу (а.с.41-48).

03.02.2011 року захворювання ОСОБА_2 визнано як професійні. ОСОБА_2 щорічні курси відновлюваного лікування , останній у січні 2016 року. Проте, відновлювальне лікування не давало результатів, тому ОСОБА_2 був вимушений лікуватися амбулаторно. За останній період в стані ОСОБА_2 позитивної динаміки не відзначалося. Спостерігалось погіршення стану здоров`я, що виявляється в частому посиленні болю в хребті, суглобах і кінцівках, оніміння в руках та кистях (18, 19-36).

21.02.2011 року згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання, позивачу встановлено захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другої ст.; синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії; вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполучені з синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамісними порушеннями на шийному і попереково-грижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу з гіпотрофією м`язів плечового поясу (ПФС другого ст.) колінних (ПФ другого ст..) суглобів та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, гіпотрофією міжп`ястних м`язів справ. Код Т-75,2 (а.с.15-17).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.02.2011р., причиною виникнення професійного захворювання позивача є - допуск до роботи без врахування об`єктивних показників його здоров`я та можливості виконання професійних обов`язків без погіршення стану здоров`я при виявленні ранніх ознак загальних та виробничих факторів, зумовленних захворюванням. Також п.17 встановлено, що Позивач знаходився в незадовільних умовах праці, які сприяли ускладненню вад стану здоров`я та зумовлені дією на організм шкідливих виробничих факторів (а.с17).

14.03.2011 року ОСОБА_2 , вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, з яких 35% по вібраційній хворобі, 5% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано санаторно- курортне лікування, медикаментозне лікування, заняття медичною реабілітацією та забезпечення виробами медичного призначення. Позивачу протипоказана важка фізична праця, вимушена поза, переохолодження (а.с.9,10).

19.03.2019 року ОСОБА_2 повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, з яких 35% по вібраційній хворобі та 15% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно - курортне лікування (а.с.11,12).

Згідно пояснюючої записки від 17.02.2011 р. ОСОБА_2 , на валоутворювачі пропрацював майже 20 років. В 2004 році він звернувся до лікаря з приводу болі у суглобах. Пролікувався, вийшов на роботу. Через деякий час звернувся до лікаря з приводу головної болі. Пролікувавшись та отримав рекомендації, продовжив працювати. В 2005 році під час професійного огляду було виявлено погіршення слуху та направлено на обстеження до ОБМ. Після лікування та рекомендацій дозволили працювати, але тільки з використанням засобів індивідуального захисту (а.с.76-77).

Із наведеного вбачається, що професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача протягом 19 років 2 місяців, що зумовлено не забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці, а отже наявні у зв`язку з цим підстав, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України людина,її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю.

Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України, закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема у фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У зв`язку з тим, що відповідно до вищевказаних норм відшкодування працівнику моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Щодо позиції представника позивача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, то ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Суд також критично оцінює посилання представника позивача на те, що кошти, стягнуті в рахунок відшкодування моральної шкоди є об`єктом оподаткування, враховуючи наступне. Відповідно до підпункт "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 466-IX від 16.01.2020) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються, зокрема, на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, мова йде саме про суми відшкодування заподіяння шкоди життю та здоров`ю. Суд звертає увагу на те, що в даному випадку законодавцем не конкретизовано вид шкоди (майнова, моральна) життю та здоров`ю, а отже, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб не включається суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування як майнової, так і моральної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю. Зазначене відповідає позиції Дніпровського апеляційного суду (постанова від 24.12.2020 р. у справі №184/452/20), Верховного Суду України (постанова від 25.07.2018 у справі №180/683/13-ц).

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності зазначених змін, які зумовили, зокрема, і постійний характер фізичних страждань, які переносить позивач у вигляді стійкого болю та періодичних набряках в кистях, особливо в холодну пору року, підвищеної чутливості їх до холоду, постійних тупих, викручуючої болі та обмеження рухів в плечових, ліктьових і менше в колінних суглобах, грудному та поперековому відділах хребта з іррадіацією переважно в ліву ногу по задній поверхні, що посилюється при незначному фізичному навантаженні. ОСОБА_2 турбує також постійний шум в голові та вухах, головний біль, коливання артеріального тиску зі схильністю його до зниження. Крім того, ураження слуху, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, морально-психологічну пригніченість та порушення свого звичайного способу життя, потреби постійного лікування, ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 50% та встановлення 3-ої групи інвалідності. Таким чином, з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 75 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 667 грн. 58 коп. (75 000 грн. х 2102 грн. / 236 150,00 грн.)

Керуючись ст..ст. 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 95, 141, 263, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, ст..ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», код ЄДРПОУ 00190928, розташованого за адресою: 53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, 11, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 25.09.1997 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 75 000 (сімдесят п`ять) тисяч 00 копійок відшкодування моральної шкоди, заподіяну йому внаслідок ушкодження його здоров`я, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», код ЄДРПОУ 00190928, розташованого за адресою: 53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, 11, судовий збір в дохід держави в розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 58 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.02.2021 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина