Справа № 567/1103/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

за участі представника позивача адвоката Щавінського К.С.

відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Максимчука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ "М.В.Л. ГРУП" про визнання недійсним договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ "М.В.Л. ГРУП" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №5641/2019/1817127 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо транспортного засобу ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_1 , номерний знак - НОМЕР_2 ) та договору купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо причепу ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 , номерний знак - НОМЕР_4 ).

Ухвалою від 09.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, який призначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Позивач у поданому позові зазначає та представник позивача у судовому засіданні підтверджує, що 04.09.2010 ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2019 та під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано транспортний засіб CHEVROLET Lacetti НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 ), який відповідач без її згоди, відчужив третій особі, а отримані кошти використав у власних інтересах, що стало приводом для її звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Вказує, що постановою Рівненського апеляційного суду від 02.04.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу CHEVROLET Lacetti НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 , 2009 року випуску), що становить 75 525 грн. та вказана постанова набрала законної сили.

Так, з 02.06.2020 до подання цього позову, виконавчою службою в примусовому порядку за виконавчим листом з ОСОБА_1 на погашення заборгованості перед ОСОБА_3 кошти не стягувались. Рішення суду по справі №567/191/19 ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконує.

Зазначає, що 11.12.2019 ОСОБА_1 перереєстрував на нового власника ОСОБА_2 (брата) причіп марка/модель ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN НОМЕР_3 ) номерний знак - НОМЕР_4 та транспортний засіб марка/модель ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_7 ) номерний знак НОМЕР_2 .

Вважає, що оспорювані договори купівлі-продажу вчинені ОСОБА_1 з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника, він діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду прав позивача, тому просить задоволити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав та у поданому відзиві на позов підтвердив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та надуманими, тому що твердження про відчуження автомобіля ВАЗ 212113, з метою уникнення стягнення на майно і те, що він продовжує володіти рухомим майном є надуманими. На час продажу автомобіля, вказаний транспортний засіб не перебував під арештом, а тому він мав право на свободу вчинення договорів. Автомобіль він придбав за домовленістю з продавцем за 46000 грн., на придбання якого ним 05.10.2018 були позичені кошти у розмірі 50000 грн. у ОСОБА_4 . На даний час він вказаним автомобілем не володіє та не користується, так як він був проданий братові ОСОБА_2 за 30000 грн. а причіп за 5000 грн. Зазначає, що на даний час автомобіль знаходиться у несправному стані і його брат також ним не користувався тривалий проміжок часу.

Вказуючи, що на момент продажу автомобіля жодного судового рішення та на виконанні у виконавчій службі виконавчого провадження по його борговим зобов`язанням не було, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав та у поданому відзиві на позов підтвердив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та надуманими, тому що при укладенні спірних договорів купівлі-продажу транспортних засобів він разом із ОСОБА_1 діяли за взаємною згодою, за формою та способом волевиявлення, яке встановлено законодавством України, в оплатній формі. Вказує, що у підтвердження спірних договорів ним було сплачено брату ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 30000 грн. за автомобіль марки ВАЗ 212113 та 5000 грн. за причіп ПГМФ 830400, після чого брат передав для нього транспортні засоби та він зареєстрував їх на себе. Зазначає, що на даний час продовжує володіти спірними транспортними засобами, хоча автомобіль, вже тривалий час знаходиться у несправному стані та потребує капітального ремонту.

Вказуючи, що на момент продажу автомобіля жодного судового рішення та на виконанні у виконавчій службі виконавчого провадження по борговим зобов`язанням не було, арешт на заборону відчуження даного майна не накладався, до переліку про поділ подружнього майна дане рухоме майно не включалося, при укладенні спірних договорів ОСОБА_1 не володів інформацією про строки та мотиви з яких виходив суд ухвалюючи рішення, а ціна майна при укладенні спірних договорів була встановлена за їх взаємною згодою, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судові засіданні не з`явився, про дату, час та місце їх проведення повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, заперечення щодо позову не подав, жодних клопотання від його імені на адресу суду не надходило.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що він був присутній при передачі ОСОБА_4 коштів для ОСОБА_1 , яке відбувалось восени 2019 року, та він ставив свій підпис на розписці про передачу коштів. Зазначив, що вказана подія відбувалася на подвір`ї ОСОБА_4 , і він особисто бачив як гроші рахували та передавали.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що він був присутній при передачі ОСОБА_4 коштів для ОСОБА_1 , яке відбувалось восени 2018 чи 2019 року, та він ставив свій підпис на розписці про передачу коштів. Зазначив, що вказана подія відбувалася на подвір`ї ОСОБА_4 , і він особисто бачив як гроші у розмірі 50000 грн. рахували та передавали. Вказав, що йому відомо, що ОСОБА_1 позичав вказану суму коштів на купівлю автомобіля.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_1 восени 2018 року позичав кошти у розмірі 50000 грн., про що писав відповідну розписку. Зазначив, що під час передачі коштів були присутні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказав, що ОСОБА_1 позивач у нього кошти для придбання автомобіля та причепу, які повернув у листопаді-грудні 2019 року. Зазначив, що на даний час ОСОБА_1 на автомобілі не їздить, бачив як на ньому їздив ОСОБА_2 , який придбав у нього вказане авто, проте зараз він перебуває у несправному стані.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

З 04.09.2010 ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 який було розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2019 по справі №757/4046/19. (а.с.18-19)

Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано транспортний засіб CHEVROLET Lacetti НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 ), який відповідача, без згоди ОСОБА_3 , відчужив третій особі, а отримані кошти використав у власних інтересах, що стало приводом для її звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02.04.2020 по справі №567/161/19 позов ОСОБА_3 задоволено, скасовано рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17.12.2019 в частині розміру стягнення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу CHEVROLET Lacetti НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 , 2009 року випуску), що становить 75 525 грн. (а.с.20,24-26)

Постановою державного виконавця від 02.06.2020 відкрито виконавче провадження №62235367 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу у розмірі 75525 грн. та судових витрат. (а.с.27)

Як встановлено з повідомлення Острозького РВ ДВС від 23.09.2020, боржник ОСОБА_1 з`явився на виклик державного виконавця до відділу та надав довідку про те, що він перебуває на обліку як безробітний, а звернення стягнення на матеріальну допомогу, у зв`язку із втратою права на допомогу по безробіттю неможливе. З відповідей Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах з роботодавцем та не є пенсіонером, немає жодного нерухомого чи рухомого майна, немає відкритих рахунків в установах банку та у нього відсутнє будь-яке належне йому майно за місце проживання, на яке можна було б накласти арешт. (а.с.28)

З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 17.09.2020 вих. №31/17-29азел, встановлено, що 11.12.2019 ОСОБА_1 перереєстрував на нового власника причіп марка/модель ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) номерний знак - НОМЕР_4 та транспортний засіб марка/модель ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_7 ) номерний знак - НОМЕР_2 . 11.12.2019 ОСОБА_1 перереєстрував по Договору купівлі-продажу №5641/2019/1817127 на нового власника - ОСОБА_2 (брата), транспортний засіб ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_7 ).

11.12.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ "М.В.Л. ГРУП" було укладено Договір комісії №6726/19/041388, за умовами якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента вчинити в рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу - ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) номерний знак - НОМЕР_4 .

На підставі укладеного з власником Договору комісії №6726/19/041388, 11.12.2019 між ТОВ "М.В.Л. ГРУП" та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388, предметом якого є ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) номерний знак - НОМЕР_4 . (а.с.30-37, 77-87)

З розписки написаної ОСОБА_1 встановлено, що останній у присутності двох свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 05.10.2018 одержав в борг від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 50000 грн. для купівлі автомобіля з причіпом та зобов`язується їх повернути в повному обсязі до 01.10.2019. (а.с.126)

З розписки написаної ОСОБА_7 20.10.2018 встановлено, що останній отримав 46000 грн. в рахунок майбутнього оформлення купівлі-продажу транспортного засобу Нива НОМЕР_8 від ОСОБА_1 , з подальшим переоформленням транспортного засобу. (а.с.127)

Вартість відчуження автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу № 5641/2019/1817127 від 11.12.2019 склала 30 000 грн., в той час як ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_9 ) згідно Висновку про вартість майна від 11.12.2019 станом на 11.12.2019 становила 87 890 грн.

Вартість відчуження ПГМФ 830400 (2018 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019 склала 5 000 грн., в той час як ринкова вартість ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) згідно Висновку про вартість майна від 11.12.2019 станом на 11.12.2019 становила 10 011 грн.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16.

Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2019 ОСОБА_1 перереєстрував по Договору купівлі-продажу №5641/2019/1817127 на нового власника - ОСОБА_2 (брата), транспортний засіб ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_7 ). 11.12.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ "М.В.Л. ГРУП" було укладено Договір комісії №6726/19/041388, за умовами якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента вчинити в рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу - ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) номерний знак - НОМЕР_4 . На підставі укладеного з власником Договору комісії №6726/19/041388, 11.12.2019 між ТОВ "М.В.Л. ГРУП" та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388, предметом якого є ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) номерний знак - НОМЕР_4 . (а.с.30-37, 77-87)

Пунктом 3.1 вказаних договорів купівлі-продажу визначена ціна транспортного засобу, а саме 5000 грн. ПГМФ 830400 та 30000 грн. ВАЗ 21213, які ОСОБА_2 зобов`язується сплатити ОСОБА_1 на підставі п.5.1 спірних договорів, про що свідчать підписи на останній сторінці вказаних договорів.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що такі кошти передавалися ОСОБА_1 для ОСОБА_2 .

Окрім того, суд приймає до уваги твердження позивача та її представника, що майно відчужене на підставі договорів за ціною, яка економічно не обґрунтована, оскільки як встановлено з висновків про вартість майна від 11.12.2019, вартість відчуження автомобіля ВАЗ 21213 на підставі Договору купівлі-продажу № 5641/2019/1817127 від 11.12.2019 склала 30 000 грн., в той час як ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску) станом на 11.12.2019 становила 87 890 грн., а вартість відчуження ПГМФ 830400 (2018 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019 склала 5 000 грн., в той час як ринкова вартість ПГМФ 830400 (2018 року випуску) станом на 11.12.2019 становила 10 011 грн.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні жодним чином не спростували вказані звіти про оцінку. Клопотання про призначення судової експертизи сторонами не заявлялося.

Також, з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше будь-яке майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед ОСОБА_3 , оскільки як встановлено з повідомлення Острозького РВ ДВС за ОСОБА_1 відсутнє будь-яке нерухоме чи рухоме майно на яке може бути звернено стягнення, відсутні відкриті рахунки у банківських установах, він не перебуває у трудових відносинах та не має будь-якого доходу на яке може бути звернено стягнення. 17.09.2020 державним виконавцем було здійснено вихід за адресою місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 , який проживає у будинку батьків, майна яке підлягає опису та арешту не виявлено.

Як встановлено в судовому засіданні з 02.06.2020 на виконанні в Острозькому РВ ДВС знаходиться виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації, яке на даний час не закінчено. В судовому засіданні ОСОБА_1 не подав доказів виконання ним вказаного зобов`язання чи здійснення дій на його виконання, як і не заперечив тієї обставини, що вказана грошова компенсація ним не виплачувалася для ОСОБА_3 та не виплатилася у будь-якому розмірі.

Як встановлено з матеріалів справи рішення Апеляційного суду Рівненської області, яке набрало законної сили 02.04.2020 ОСОБА_1 не виконується у повному обсязі, оскільки ним не подано жодних доказів на спростування відомостей вказаних у повідомленні Острозького РВ ДВС.

Відчужуючи 11.12.2019 рухоме майно, належних ОСОБА_1 на праві приватної власності на користь свого брата ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про наявність спору між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_3 щодо поділу майна подружжя та вимоги про компенсацію вартості Ѕ частки належного їм на праві спільної сумісної власності транспортного засобу, як і було відомо про результати висновку експерта щодо визначення середньої ринкової вартості належного їм автомобіля, який без згоди дружини відчужив ОСОБА_1 і про завершальну стадію судового розгляду по справі про подій майна подружжя і тому ОСОБА_1 міг об`єктивно передбачати негативні наслідки для себе після ухвалення судом рішення.

Суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 були направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно до близького родича (брата) з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язання шляхом стягнення грошових коштів.

Заперечення відповідачів щодо того, що спірні договори укладалася безпосередньо перед ухваленням рішення судом першої інстанції не є підставою для відмови у позові.

Суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 , маючи обов`язок зі сплати грошової компенсації, мав намір на ухилення від його виконання, а отже спрямував свої дії на фіктивний перехід права власності на своє рухоме майно до близького родича (брата) з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язання.

Тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що спірний договір купівлі-продажу укладено сторонами, які є близькими родичами, та перевірив, що сторони не мали наміру на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; отже, їхні дії були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок можливого судового рішення про стягнення грошових коштів.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Боржник (продавець), який відчужує майно на підставі договору на користь свого брата, після реальної можливості виникнення у нього зобов`язання із відшкодування грошової компенсації, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно стягувача ОСОБА_3 , оскільки уклав договори купівлі-продажу, які порушили майнові інтереси стягувача і спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Такі дії є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Доводи ОСОБА_1 , що у зв`язку з відсутністю станом на день вчинення оскаржуваних правочинів рішення суду щодо стягнення із нього грошової компенсації, він міг їх вчиняти, не береться судом до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність невиконаного ОСОБА_1 грошового зобов`язання, умисел на ухилення від виконання такого та, як наслідок, недобросовісну поведінку і зловживання правом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

24 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19 (ЄДРСРУ № 83387308) врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України та зазначає, що вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; майно відчужене на користь близького родича; після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».

Тобто, на переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, тобто боржником вчинено фраудаторний правочин.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Таким чином, для визнання даного правочину недійсним з підстав того, що даний правочин є фраудаторним, повинна бути наявна сукупність наведених вище обставин, а сукупність - це неподільна єдність ознак чи підстав. В даному випадку наявна сукупність ознак для визнання правочинів недійсними з підстав того, що дані правочини є фраудаторними, так як спірні автомобілі були відчужені ОСОБА_1 після пред`явлення до нього позову про поділ майна подружжя і за кілька днів до ухвалення судом рішення, майно відчужене на підставі договорів за ціною, яка економічно не обґрунтована, оскільки в кілька разів нижча ринкової, майно відчужене на користь близького родича (брата), після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 1681,60 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_11 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ "М.В.Л. ГРУП" (місцезнаходження: м.Рівне, вул.Пухова, буд.83, ) про визнання недійсним договорів купівлі-продажу задовольнити.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу № 5641/2019/1817127 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо транспортного засобу ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_1 , номерний знак - НОМЕР_2 ).

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо причепу ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 , номерний знак - НОМЕР_4 ).

Стягнути з ОСОБА_1 в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Заходи забезпечення позову - накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21213 (VIN - НОМЕР_7 ), реєстраційний номер НОМЕР_12 , та причіп ПГМФ 830400 (VIN - НОМЕР_3 ), реєстраційний номер НОМЕР_13 залишити без змін до вступу рішення в законну силу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2021 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.