ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/190/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарі Береговенко Н.Г., Куцолабській І.А.,

учасники справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії державного виконавця Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кошкалди Світлани Володимирівни, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 на адресу Дарницького районного суду міста Києва надійшла скарга Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», за вимогами якої стягувач просив суд визнати бездіяльність державного виконавця протиправною, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.05.2021 у виконавчому провадженні №65230469, а також зобов`язати державного виконавця, начальника відділу Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кошкалду Світлану Володимирівну вжити у виконавчому провадженні №65230469 усіх, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання, зокрема:

- направити запити щодо виявлення належного боржнику рухомого та нерухомого майна;

- здійснювати перевірку не рідше ніж один раз на 2 тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж 1 раз на 3 місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника;

- звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

В обґрунтування скарги стягувачем вказано про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема невжиття усіх належних дій та заходів для виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що призвело до передчасного повернення виконавчого документа стягувачу.

Заперечення до скарги державним виконавцем та боржником до суду не надавались.

Решетилівським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надано суду копію матеріалів виконавчого провадження № 65230469.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Від представника скаржника надійшла заяви про розгляд скарги у її відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши скаргу та наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23.02.2021 по справі №753/10835/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 83 239 гривень 59 копійок, з яких 81 137 грн. 59 коп. - збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2 102 грн. 03 коп. судові витрати.

Заочне рішення набрало законної сили 26.03.2021.

Статтею 1291 Конституції України, як норми вищої юридичної сили та прямої дії, закріплено обов`язковість до виконання судових рішень. На розвиток та виконання названої норми Основного Закону, у п.7 ч.3 ст.2 та ст.18 ЦПК України, закріплено обов`язковість судового рішення як основну засаду (принцип) цивільного судочинства.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», далі - Закон).

У статті 10 Закону визначені заходи примусового виконання рішень, якими є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені названим Законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону, виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Частиною 2 статті 36 зазначеного Закону визначено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до частини 8 статті 48 вказаного Закону, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника; не рідше, ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів виконавчого провадження № 65230469 судом встановлено, що виконавчий лист № 753/10835/20, виданий 29.03.2021 Дарницьким районним судом міста Києва, направлено стягувачем із заявою № 1181/11.1-21 від 16.04.2021 до Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), відповідно до адреси зареєстрованого місця проживання боржника - для примусового виконання.

Постановою начальника відділу Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кошкалди Світлани Володимирівни від 21.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65230469. Згідно супровідного листа № 2416 від 21.04.2021, копію постанови направлено на адреси боржника та стягувача. Цього ж дня винесено постанови про стягнення з боржника витрат на виконавчі дії та про стягнення виконавчого збору. 24.04.2021 державним виконавцем направлено виклик боржнику. Також направлено запити до ДФС про наявні рахунки та про отримані доходи боржником, а також до МВС України про наявність зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

18.05.2021 повторно направлено названі запити.

21.05.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника.

28.05.2021 винесено постанови про арешт майна боржника, а також про повернення виконавчого документа стягувачу.

Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів примусового виконання виконавчого документу №753/10835/20.

Матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, документів про витребування інформації про зареєстроване місце проживання боржника, не направлено запити безпосередньо до банківських установ України про наявність у боржника відкритих рахунків, договорів про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Крім того, не вирішено питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, про накладення на боржника штрафу за ухилення від виконання судового рішення, як і не вирішено питання про розшук майна боржника.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

Суд погоджується із доводами скаржника про те, що висновок державного виконавця щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Схожих висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 у справі № 910/25970/14, та від 22.04.2021 у справі № 905/2488/15: сам факт здійснення окремих дії щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державним виконавцем зазначено, що ліквідне майно, належне боржникові на праві власності для опису та подальшої реалізації в рахунок погашення боргу відсутнє.

Разом з цим, зазначені державним виконавцем обставини у оскаржуваній постанові від 28.05.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу не свідчать про те, що вчинені в рамках виконавчого провадження дії є вичерпними та достатніми для ефективного виконання судового рішення у справі № 753/10835/20.

Щодо вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кошкалду Світлану Володимирівну вжити у виконавчому провадженні №65230469 усіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/10835/20 від 29.03.2021, то в її задоволенні слід відмовити з наступних причин.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність суб`єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Більше того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Таким чином, суд не вправі підміняти орган виконавчої служби та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції державного виконавця, оскільки державний виконавець зобов`язаний неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання рішень в силу закону, а не внаслідок його зобов`язання судом.

Відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ».

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 81, 260, 447 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Скаргу Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кошкалди Світлани Володимирівни, що полягають у винесенні постанови від 28 травня 2021 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 753/10835/20, виданого 29.03.2021 Дарницьким районним судом міста Києва.

Зобов`язати головного державного Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кошкалду Світлану Володимирівну усунути порушення, шляхом скасування постанови від 28 травня 2021 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 753/10835/20, виданого 29.03.2021 Дарницьким районним судом міста Києва.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.С.Мицик