Справа №339/274/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником вказаного будинку, в якому зареєстрована її невістка ОСОБА_3 , яка після одруження з сином у 2016 році стала проживати у будинку і за час шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( внук позивача).

Проте через нехтування ОСОБА_3 своїми материнськими та сімейними обов`язками стосунки між її сином та невісткою погіршилися.

Відтак, ввечері 06 травня 2019 року, обманувши, що їде до своєї баби в с.Бубнище, відповідачка пішла з дому і більше не поверталася, особистих речей її немає, на її прізвище не приходить кореспонденція, комунальні послуги не оплачує.

Рішенням Болехівського міського суду 17 липня 2019 року шлюб між її сином та відповідачкою розірваною.

Реєстрація відповідачки у будинку порушує її майнові та немайнові права, як власника, оскільки не може виготовити субсидію та розпорядитися будинком на власний розсуд.

При таких обставинах, враховуючи, що відповідач не проживає у будинку більше одного року, вони не пов`язані спільним побутом, просить позов задоволити .

11 вересня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

22 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася та не подала відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на веб сайті судової влади (а.с.35;44, 50, 55, 62,80).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Умови проведення заочного розгляду справи викладені в ст.280 ЦПК України, згідно якої суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

А тому, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, її представника, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У відповідності до положень статті 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником житлового будинку, у якому зареєстрована відповідач - її колишня невістка ОСОБА_3 , яка з травня 2019року по місцю реєстрації не проживає, тому через формальну реєстрацію відповідачки в її житловому будинку, порушуються її законні права на користування та розпорядження власним будинком та не має можливості отримати субсидію на комунальні послуги.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.8).

У вказаному будинку зареєстровані на проживання: син позивачки ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 (колишня невістка) та їхній малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (внук позивачки).

Також встановлено, що рішенням Болехівського міського суду від 17 липня 2019 року шлюб між її сином ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3 розірвано (а.с.58-59).

Позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_5 згідно ухвали суду від 26 листопада 2019року залишено без розгляду.

Рішенням виконавчого комітету Болехівськоїх міської ради від 16.08.2019року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1. з батьком ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , оскільки встановлено, що з травня 20019року мати дитини ОСОБА_3 не бере участі у вихованні дитини, залишивши його на проживанні з батьком (а.с.66)

Дана обставина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та актами обстеження побутових умов, в яких зафіксований факт відсутності відповідача по місцю реєстрації без поважних причин більше одного року (а.с.10-13,64).

Зокрема, свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вказали, що відповідач покинула сім"ю, оскільки знайшла собі іншого чоловіка, з яким проживає, залишивши дитину на проживанні з батьком ОСОБА_5 . При цьому, ствердили, що ОСОБА_3 добровільно залишила домоволодіння, забравши свої речі .

Отже, доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями заважала праву проживання відповідача в домоволодінні і вона примусово залишила житлове приміщення судом не здобуто.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі.

Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету. Договір між ними щодо порядку користування спірним будинком не укладався.

Відповідач ОСОБА_3 не була членом сім`ї власника житла - позивача ОСОБА_2 , оскільки згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать: дружина наймача, їх діти і батьки, а відповідач була дружиною сина позивача, тому була членом його сім`ї до розірвання шлюбу в 2019 році.

Матеріалами справи підтверджується, що права позивачки, як власника житлового будинку порушуються відповідачем, яка у будинку фактично не проживає, однак має у ньому зареєстроване місце проживання, що є перешкодою для позивача у здійсненні повноважень власника.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування.

Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19.

При цьому, суд вважає, що визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на житло, не порушить права на житло малолітньої дитини ОСОБА_4 , яка зареєстрована, як і мати , за цією ж адресою.

Так, малолітня особа, яка не досягла десяти років, може бути зареєстрована лише з тим із батьків, з яким вона проживає, оскільки приписами ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Як встановив суд, у будинку по АДРЕСА_1 також зареєстрований і батько малолітньої дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 і саме з ним проживає син.

Відтак, права дитини не можуть бути порушені внаслідок визнання відповідачки такою, що втратила право на користування вказаним житловим будинком, оскільки ст. 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Отже, позивач довела суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Зокрема, те, що ОСОБА_3 в травні 2019 році залишила вказаний будинок, не проживає в ньому, не сплачує комунальні послуги, не здійснює догляд за ним, що свідчить про втрату інтересу до житла та відсутність в помешканні, чим порушує права позивача, як власника житлового будинку, яка вправі вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном.

За клопотанням позивача, понесені нею судові витрати в зв"язку з розглядом справи, не відшкодовуються.

На підставі викладеного ст. 319, 391, 383 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 Поляницької сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 12 лютого 2021 року

Суддя О.С. Головенко