Провадження № 2/686/2085/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, -

В С Т А НО В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та просить визнати транспортний засіб марки AUDI А6, 1996 року випуску, державний номер на момент реєстрації НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Здійснити поділ спільного майна подружжя: виділивши у власність ОСОБА_3 ? частину транспортного засобу марки AUDI А6, 1996 року випуску, державний номер на момент реєстрації НОМЕР_1 ; виділити у власність ОСОБА_4 - ? частину транспортного засобу марки AUDI А6, 1996 року випуску, державний номер на момент реєстрації НОМЕР_1 . На обґрунтування своїх вимог вказала, що 21 серпня 2018 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, що зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис №1573 від 21 серпня 2018 року. Вона та відповідач прожили у спільному шлюбі більше одного року, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. В подальшому з початку 2019 року їх відносини погіршились та вони перестали проживати разом. А тому нею було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. На сьогоднішній день питання щодо розподілу майна не вирішено, що і стало підставою та приводом звернення до суду з відповідним позовом.

За період шлюбу вони набули у спільну сумісну власність майно, що є об`єктом поділу, а саме транспортний засіб марки AUDI А6, 1996 року випуску, державний номер на момент реєстрації НОМЕР_1 . Зазначений транспортний засіб був придбаний під час шлюбу за їх спільні кошти та кошти які вона позичила у борг та до цього часу ще не поверненні, що підтверджується розпискою. В подальшому буде необхідність клопотати перед судом про виклик для дачі свідчень в якості свідка позикодавця. Вищезазначене майно зареєстроване за ОСОБА_4 , який добровільно дане майно розділити відмовляється.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги змінив та просить визнати автомобіль марки AUDI А6, 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя; здійснити поділ спільного майна подружжя, стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 61275,00 грн, як компенсацію ? частки вартості вказаного спільного майна подружжя та залишивши у власності ОСОБА_4 автомобіль марки AUDI А6, 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Однак, автомобіль був придбаний ОСОБА_4 за власні кошти, позивач не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог, а це безпідставність позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 21 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2019 року.

07.09.2018 року ОСОБА_4 було придбано автомобіль марки AUDI А6, 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за 22150 гривень, про що свідчить договір купівлі продажу автомобіля укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 07.09.2018 року, заява про перереєстрацію автомобіля на нового власника за договором купівлі-продажу від 07.09.2018 року, свідоцтвом про реєстрацію права власності на автомобіль.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Викладене узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 24 січня 2020 року у справі N 546/912/16-ц .

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження своїх вимог про визнання права спільної власності автомобіля позивач мала б надати докази, з яких можливо було б встановити факт внесення нею певних коштів на його придбання. Натомість надання копії розписки про отримання 02.09.2018 року ОСОБА_3 від ОСОБА_6 в позичку 2000 доларів США, на вимогу суду оригінал розписки позивачем не було надано, не може бути доказом внесення нею коштів для придбання спірного автомобіля. При цьому, позивачем не надано доказів тому, що вказаний договір позики укладено в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; та, що отримані кошти використані в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя. Крім того, 2000 доларів США по курсу НБУ станом на 02.09.2018 року становить 56100 гривень, а автомобіль було придбано за 22150 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу. Вказане також свідчить про те, що кошти, які отримала ОСОБА_3 відповідно до договору позики було використано не на купівлю автомобіля, а в особистих цілях.

Сам лише факт отримання позивачем позики, для особистих потреб, оскільки відповідачу не було відомо про отримання вказаних коштів позивачем, не може бути доказом участі у купівлі автомобіля, який було придбано через 17 днів після укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.57, 60 СК України, ст.ст. 4, 12, 76,77, 78, 81, 258, 280, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня виготовлення повного судового рішення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 10.02.2021 року.

Суддя: О.В. Мазурок