ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/921/21 Справа № 197/165/17 Суддя у 1-й інстанції - Леонідова О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне підприємство «Земсфера»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Земсфера» на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року, яка постановлена суддею Леонідовою О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом доПриватного підприємства «Земсфера» (надалі ПП «Земсфера»), третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який в подальшому уточнила та просила суд стягнути з відповідача на її користь упущену вигоду у розмірі 150 000 гривень, моральну шкоду у розмірі 60 000 гривень та 5 000 гривень за юридичні послуги.

07 травня 2019 року відповідач подав заяву про розподіл судових витрат, якою просив суд стягнути з позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

08 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 доПП «Земсфера» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

В задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача на їх користь витрат на правничу допомогу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Земсфера», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування ухвали суду в частині відмови в стягненняі з позивача на їх користь витрат на правничу допомогу.

Зауважує на тому, що на протязі трьох років розгляду справи позивач неодноразово викликалася у судові засідання, однак присутньою була один раз, чим затягнула розгляд справи, зловживаючи своїми процесуальними правами .

Зазначає про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтовані та не мають доказів вини розробника проекту по землеустрою, тобто відповідача по справі .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПП «Земсфера» - Пилипенка Ю.Б., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 лютого 2017 року позивач звернулася з позовом до ПП «Земсфера» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том №1 а.с. 3-22).

01 березня 2017 року позивач звернулася з уточненим позовом до ПП «Земсфера» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том №1 а.с. 24 - 54).

25 квітня 2017 року відповідач подав заперечення на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том №1 а.с. 67-69).

07 травня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том №1 а.с. 154-162).

07 травня 2019 року відповідач подав заяву про стягнення з позивача понесені ними витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн. (том №1 а.с. 164-166).

08 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про залишення позову без розгляду (том №2 а.с. 21).

Задовольняючи заяву позивача про залишення позову без розгляду суд першої інстанції виходив з положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні заяви ПП «Земсфера» про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн., суд першої інстанції керувався ч.ч. 5-6 ст. 142 ЦПК України та дійшов висновку про відсутність зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправомірних дій позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За приписами частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що саме по собі звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Звернення до суду з позовом за захистом порушених цивільних прав та подальше залишення позову без розгляду не може вважатись необґрунтованими діями особи.

Тобто, відповідач має право стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, якщо позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».

Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 11 вересня 2019 року по справі № 214/4948/18.

Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Однак, відповідачем відповідно до вимог ст. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необґрунтованих дії позивача, що були нею здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, що позивач діяла недобросовісно та пред`явила необґрунтований позов; що позивач систематично протидіяла правильному та швидкому вирішенню спору, що вона, як недобросовісний позивач мала на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, що дії позивача були умисні та який ступінь її вини.

Як вбачається з матеріалів справи, дана цивільна справ перебувала на розгляді в суді першої інстанції з 16 лютого 2017 року по 08 вересня 2020 року та процедурна тривалість розгляду справи зумовлена відпусткою, лікарняним судді, клопотаннями як позивача, так і відповідача про відкладення розгляду справи, неявкою сторін через неналежне сповіщення позивача про день та час розгляду справи, згідно вимог ст. 128 ЦПК України.

У зв`язку з чим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача проте, що позивач на протязі трьох років розгляду справи неодноразово викликалася у судові засідання, однак присутньою була один раз, чим затягнула розгляд справи зловживаючи своїми процесуальними правами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що дії позивача свідчать про свідоме зловживання останньою своїми процесуальними правами, які направлені на безпідставне затягування розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше не з`явилась у судове засіданні 15 квітня 2019 року у зв`язку з перебуванням її на лікарняному (том №1 а.с. 143-144), вдруге позивач не з`явилась в судове засідання 29 травня 2019 року через неналежне її повідомлення про день та час розгляду справи (том №1 а.с. 174) та втретє 03 грудня 2019 року позивач не з`явилась в судове засідання та розгляд справи відкладено (том №1 а.с. 198).

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтовані та не мають доказів вини розробника проекту по землеустрою, тобто відповідача по справі, оскільки залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача, це форма закінчення справи без ухвалення рішення, тому зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, яке передбачене нормами ЦПК України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправомірних дій позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни ухвали суду та задоволення апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Земсфера» - залишити без задоволення.

Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: