ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/685/21 Справа № 206/1863/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
УХВАЛА

05 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу , -

ОСОБА_1 ,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 2).

Позов обґрунтовано тим, що 31 жовтня 2007р. між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8/2007/980-к/6603ПП, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, що стало причиною звернення позивача до суду.

Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 70 576,94 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/980-к/660ЗПП від 31 жовтня 2007 року, що утворилася станом на 24.02.2014 року та складається із: заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 18 787,09 грн., відсотків за користування кредитом 41 212,27 грн., пені в розмірі 7 767,58 грн., штрафів 2 810,00 грн., що в сумі складає 70 576 (сімдесят тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 705 грн. 47 коп. (а.с. 29).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Не погодившись з таким рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що спірне рішення зачіпає його права (а.с. 68-69, 72-73).

Судом встановлено, що 31 жовтня 2007 р. між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8/2007/980-к/6603ПП, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн. (а.с.7-9).

Отримання відповідачем коштів підтверджується меморіальним ордером № 387 від 31 жовтня 2007 р. (а.с.10).

Позивачем умови договору виконані у повному обсязі.

Натомість відповідач станом на 24 лютого 2014 р. має заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 70 576,94 грн, яка складається із: заборгованість за сумою кредиту 18 787,09 грн; відсотків 41 212,27 грн; пені 7 767,58 грн; штрафи 2 810,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 3-6).

ПАТ КБ «Надра» звертаючись з позовом посилалось на пункти кредитного договору та на норми Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року, ОСОБА_1 вказує на те, що вказаним рішенням порушено його права, оскільки кредитний договір № 8/2007/980-к/6603ПП від 31.10.2017 року було укладено між Банком та ОСОБА_2 в період її шлюбу з ОСОБА_1 , у зв`язку з виконанням рішення суду викликає витрачання сімейного бюджету, що є спільним майном подружжя, що зачіпає права ОСОБА_1 . Також посилався на ст. 65 СК України.

Проте, колегія суддів посилання ОСОБА_1 не бере до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, ціль кредитування споживчі цілі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном.

Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Для укладення кредитного договору (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось, оскаржуване рішення будь-яких обов`язків для ОСОБА_1 не містить.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France», заява № 13343/87) від 04 грудня 1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права». Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Згідно ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п.1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд в своїй постанові від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17 наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та у постанові від 13 вересня 2019 року у справі № 916/914/19.

З огляду на обставини справи, зміст наведених норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи та подав апеляційну скаргу, не надав належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням у розумінні положень ст. 352 ЦПК України вирішено питання про його права та інтереси.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року розгляду по суті не підлягає, а апеляційне провадження по ній підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 362, 367 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Ухвала суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров