Справа №463/7901/21
Провадження №2/463/1485/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

розглянувши в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 162 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.07.2018 в м.Львові на вул. Липинського - Замарстинівська сталась ДТП за участю автомобіля BMW д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Mercedes - benz д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною постановою суду.

Відповідно до договору страхування наземного транспорту №415/18-Т/ЛВ від 21.05.2018, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ТзОВ «Грант Захід», згідно з умовами якого ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТзОВ «Грант Захід» будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки BMW д.н.з НОМЕР_1 .

Відповідно до умов вказаного вище договору ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відшкодувало ТзОВ «Грант Захід» витрати на ремонт автомобіля в сумі 262 000 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mercedes - benz д/н НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «УТСК» (поліс №АМ/4134963).

ПрАТ «УТСК» згідно претензії ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», здійснило оплату страхового відшкодування в розмірі 99500,00 грн. - в межах ліміту, передбаченого полісом АМ/4134963. Невідшкодованою залишилась частина збитку в розмірі 162 500, 00 грн.

Відтак позивач вважає, що решта завданої шкоди в сумі 162 500, 00 грн. підлягає до стягнення з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяння завданої шкоди (винуватця ДТП) та володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі положень ч.2 ст.1187 та ч.1 ст.1194 ЦК України. Тому просить позов задовольнити.

Представник позивача подав клопотання згідно якого просить позов задоволити, проти постановлення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України

Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до суду 13.07.2021.

Ухвалою судді від 29.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи.

Приймаючи справу до свого провадження суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.61), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції.

З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами.

Суд також не знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

В силу вимог Закону та враховуючи предмет спору дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд також розглянув усі клопотання сторін, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловити свою позицію.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Позиція суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Мереседес, д.н.з. НОМЕР_2 , 16.07.2018р. о 08:30 год. в м. Львові на вул. Липинського - Замарстинівська проявив неуважність до дорожньої обстановки та не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці маневру, на регульованому перехресті під час повороту ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не дав дорогу автомобілю БМВ д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення, від якого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 - тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. п. 2.3 «д», 10.1, 16.6 ПДР України, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди (а.с.44).

На момент ДТП автомобіль BMW д.н.з НОМЕР_1 був застрахований від ризику пошкодження або знищення відповідно до договору страхування наземного транспорту №415/18-Т/ЛВ від 21.05.2018, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ТзОВ «Грант Захід».

Згідно з п.п. 22.2.2. збитками внаслідок ДТП є будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.7-11).

З наявних в матеріалах справи висновку експертного автотоварознавчого дослідження №140/18 від 23.07.2018 (а.с.18-39), розрахунку страхового відшкодування (а.с.45), страхового акту (а.с.17) вбачається, що витрати на ремонт автомобіля BMW д.н.з НОМЕР_1 становлять 262 000 грн.і дану суму ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відшкодувало страхувальнику.

Відповідно до полісу АМ/4134963 цивільно - правова відповідальність водія автомобіля Mercedes - benz д/н НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «УТСК».

В свою чергу ПрАТ «УТСК» згідно претензії ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», здійснило оплату страхового відшкодування в розмірі 99500,00 грн. - в межах ліміту, передбаченого полісом АМ/4134963. Невідшкодованою залишилась частина збитку в розмірі 162 500, 00 грн. і дану суму позивач просить стягнути в примусовому порядку з відповідача, про що заявлено цей позов.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.18 ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 11.10.2018 (а.с.44), яка набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні згаданої вище ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 162 500 грн., тобто різниця між сумою страхової виплати, на яку позивач набув право зворотної вимоги - 262 000 грн. та лімітом майнової відповідальності страховика відповідача. Судом встановлено, що саме з вини відповідача відбулась вказана вище дорожньо-транспортна пригода, відповідно в межах ліміту страхової відповідальності, страховиком відповідача ПрАТ «УТСК» було проведено страхову виплату на користь позивача, сума якої є недостатньою для повного відшкодування шкоди, тому згідно вимог ст.1194 ЦК України різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справ № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тому з врахуванням наведених мотивів суд приймає рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 2437 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.6).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16,979, 993, 1187, 1194 ЦК України, 9, 16, 27 ЗУ «Про страхування» суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська,154, ) 162 500 (сто шістдесят дві тисячі п`ятсот) гривень на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) 2437,50 (дві тисячі чотириста тридцять сім гривень, п`ятдесят копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.