головуючий у суді І інстанції Коренюк А.М.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кшевецької Інни Василівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували. Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не бажав одразу після народження дитини ОСОБА_3 бути зареєстрованим як її батько та подав таку заяву, коли дитині вже виповнився рік. Відносини між сторонами припинилися з осені 2003 року. Під час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, відповідач поводився агресивно відносно позивача, а в подальшому і відносно дитини. Під час вагітності позивача відповідач піднімав на неї руку, часто вчиняв скандали, зловживав алкоголем, а після народження дитини неодноразово виганяв позивача з дитиною з квартири. Під час спільного проживання сторін їх матеріально забезпечували батьки позивача. Відносини сторін припинилися після того як відповідач вдарив доньку, скинувши її з табурета у ванній кімнаті за те, що вона впустила його зубну щітку. Після цього відповідач не цікавився дитиною, не виявляв бажання з нею спілкуватися, брати участь у її вихованні та житті в цілому. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів на дитину перевищує 160 000 грн. З 2005 року позивач почала проживати разом із ОСОБА_4 , а 29 липня 2010 року вони зареєстрували шлюб. З чотирьохрічного віку доньки усі батьківські обов`язки відносно неї взяв ОСОБА_4 . Відповідач, який не забезпечував потреб дитини, створював додаткові перешкоди у забезпеченні життя та розвитку дитини: не надавав дозвіл на виїзд дитини закордон на фестиваль, відмовився надати документи для оформлення та видачі дитині паспорту громадянина України.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батько не може бути позбавлений батьківських прав щодо його повнолітньої дочки, яка досягла повноліття - вісімнадцяти років, а ОСОБА_3 - дочка сторін у справі досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кшевецька І.В. подала апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач звернулася до суду з позовом за 13 місяців до досягнення дитиною повноліття. Суд першої інстанції умисно зловживав строками розгляду справи, свідомо намагаючись затягнути розгляд справи до того часу поки дитина досягне повноліття. В оскаржуваному рішенні наявне посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року щодо неможливості позбавлення батьківських прав відносно повнолітньої особи, однак законом таких обмежень не встановлено. Судом першої інстанції не надано оцінки доказам, наданим позивачем, а також висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 23 жовтня 2021 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Сержанюка А.С. визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Суханової Є.М., Березовенко Р.В.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 11 листопада 2021 року у зв`язку з настанням обставин, що унеможливлюють участь судді, визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.?

Згідно з абзацу 4 частини 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Однак, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції керувався статтями 6, 164 СК України та посилався на те, що на час ухвалення рішення дитина досягла повноліття.

Однак, як вбачається з оскаржуваного рішення суду, обставини, які є підставою для позбавлення особи батьківських прав та визначені у статті 164 СК України, - судом першої інстанції не встановлювалися взагалі.

Одним з основних аспектів обґрунтованості рішення суду згідно з практики Європейського суду є необхідність продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Така позиція наведена у рішенні у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації», та у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України», з них випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні, судом першої інстанції не надано оцінки доказам, що були надані сторонами, а саме: характеристикам ОСОБА_3 (а.с. 30-35 т. 1), розрахункам заборгованості відповідача за аліментами (а.с. 13-14, 56-57 т. 1), відзиву на позов (а.с. 53-56 т. 1), висновку органу опіки та піклування (а.с. 122-123 т. 1).

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, під час ухвалення якого, колегія апеляційного суду вирішуватиме такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 6 т. 1).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 6 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління у місті Києві, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 29 липня 2010 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 (а.с. 12 т. 1).

Згідно з розрахунком, здійсненим головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, заборгованість ОСОБА_2 за аліментами на дитину ОСОБА_3 за період з 01 серпня 2013 року по 01 лютого 2018 року становить 156 411 грн 50 коп. (а.с. 13-14 т. 1).

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , виданої Українським коледжем ім. В.О. Сухомлинського міста Києва 05 листопада 2018 року, разом із матір`ю навчальним процесом Ірини у школі опікується її вітчим - ОСОБА_4 , який також відвідує батьківські збори та спілкується з педагогами. Батько учениці - ОСОБА_2 за час навчання ОСОБА_7 до школи не приходив, успіхами доньки та потребами жодного разу не поцікавився (а.с. 30 т. 1).

З відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району міста Києва» від 09 листопада 2018 року вбачається, що дитина ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в цьому лікувальному закладі з 2003 року. Здоров`ям дитини опікується мати ОСОБА_1 . Біологічний батько ОСОБА_2 до лікарів з метою отримати інформацію щодо стану здоров`я та потреб його доньки не звертався (а.с. 31 т. 1).

Відповідно до характеристики, складеної Київським міським відділенням Зразкового ансамблю пісні і танцю «Яблуневий цвіт», ОСОБА_3 займається в ансамблі з 2010 року. Батько дівчинки за час навчання дитини до ансамблю не приходив, донькою не цікавився, на звітних виступах присутнім не був. У 2012 році ОСОБА_3 повинна була їхати у складі ансамблю до Республіки Болгарії для участі у міжнародному фестивалі, однак не поїхала через відсутність дозволу батька на виїзд за кордон (а.с. 32 т. 1).

Згідно з характеристикою головного спеціаліста відділу права на освіту та культуру Департаменту моніторингу соціальних прав Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Гуцалюк Т.В., займаній посаді вона відповідає, до виконання службових обов`язків вона ставиться відповідально, здатна до прийняття самостійних оперативних рішень, оптимальної організації робочого процесу, організована, цілеспрямована (а.с. 33 т. 1).

Відповідно до довідки, виданої Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 25 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 працює в Секретаріаті з 27 липня 2012 року. На теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 34).

Згідно з характеристикою, складеною директором Театральної студії імені Світлани Брагіної 12 листопада 2018 року , ОСОБА_3 займається у вказаній театральній студії. Батько дівчинки за час навчання дитини до студії не приходив, донькою не цікавився, на звітних виставах присутній не був (а.с. 35 т. 1).

Відповідачем ОСОБА_2 поданий відзив на позов, у якому він заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив мотивований тим, що після розлучення відповідач спілкувався з дитиною, але у подальшому позивач не давала йому можливості бачитися з дитиною та періодично змінювала номер телефону дитини. Відповідач брав участь в утриманні дитини, що підтверджується перерахунком заборгованості за аліментами. З 2006 року по 2011 рік у відповідача наявна невелика заборгованість за аліментами, однак вона виникла у зв`язку із несвоєчасним повідомленням про розмір його заробітної плати за цей період до фіскальної служби. У 2008 році відповідач їздив разом із ОСОБА_3 на відпочинок до міста Одеси. Дитина зареєстрована у квартирі відповідача та він несе додаткові комунальні платежі за неї. Дії відповідача не підпадають під будь-яку підставу для позбавлення його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 11 січня 2019 року станом на 01 січня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 за аліментами на дитину ОСОБА_3 становить 20 036 грн 06 коп. (а.с. 56-57 т. 1).

У відзиві на апеляційну скаргу від 05 травня 2019 року відповідач також заперечував проти позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що він не є хронічним алкоголіком або наркоманом, має постійну роботу, живе із сім`єю, виховує доньку, систематично та постійно сплачує аліменти через органи виконавчої служби, ніколи не ухилявся від виховання його доньки, яка зареєстрована у належній йому квартирі, яку він збирається подарувати їй на повноліття.

Згідно з висновком Дінпровської районної у місті Києві державної адміністрації, як органу опіки і піклування, від 21 лютого 2019 року орган опіки та піклування вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , у зв`язку з його ухиленням від виховання та утримання дитини (а.с. 122-123 т. 1).

Колегія апеляційного суду, встановивши наведені вище обставини, враховує таке.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Переглядаючи рішення у цій справі, колегія апеляційного суду враховує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (надалі по тексту - Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Отже, у цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу, не є абсолютним.

З позовної заяви вбачається, що відповідачу як батьку дитини у провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню у кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Оцінюючи «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини», колегія апеляційного суду враховує, що згідно з частиною 3 статті 12, частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (параграф 57, 58).

Також позивач посилалася у позові на вчинення відповідачем фізичного насильства відносно дитини у 2003 році.

Однак такі обставини не підтверджені жодними доказами, а також позивачем не обґрунтовано, чому вона звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав лише у 2018 році.

Крім того, дитина зареєстрована за місцем проживання відповідача.

Докази того, що відповідач має негативні характеристики за місцем працевлаштування чи проживання, притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у матеріалах справи відсутні.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Разом з тим, докази, що відповідач знаходиться на обліку в органах з питань захисту прав дітей та/або попереджався про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини, - у матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

З перерахунку заборгованості за аліментами вбачається, що відповідачем систематично сплачувалися аліменти (а.с. 56-57 т. 1 ).

Процесуальна поведінка відповідача під час розгляду справи у першій та апеляційній інстанціях свідчить про те, що він позов не визнає, бажає зберегти зв`язок із дитиною, а справа має для нього важливе значення.

Окремо слід звернути увагу на положення частини 6 статті 19 СК України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Колегія апеляційного суду критично оцінює Висновок Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки він є необґрунтованим.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки, комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зроблений без встановлення будь яких фактичних даних щодо ухилення відповідача від виконання свого обов`язку щодо виховання та матеріального забезпечення дитини, інтересів дитини, та містить посилання лише на характеристику, надану директором коледжу, а також поясненнями ОСОБА_3 (а.с. 122-123 т. 1).

Доводи позивача про те, що ненадання батьком дозволу на виїзд за кордон є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, колегією апеляційного суду відхиляються, оскільки способом вирішення проблеми виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Дана можливість передбачена як Правилами перетинання державного кордону громадянами України, так і Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Зокрема, п. 2 частини 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, передбачено, що виїзд неповнолітнього за кордон в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків допускається, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Доводи позивача про те, що з чотирьохрічного віку доньки всі батьківські обов`язки відносно неї взяв на себе її чоловік ОСОБА_4 , як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що з 2005 року позивач почала проживати з ОСОБА_4 , коли дитині сторін у справі було 4 роки. У цьому віці формування відношення дитини до чоловіка, що разом проживає та добре до неї ставиться, як до члена його родини (батька) відбувається в основному за впливом матері.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні позову саме у зв`язку із відсутністю підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кшевецької Інни Василівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 07 грудня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська