РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Херсоні в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права спільної власності та поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 05.08.2020 року звернувся до суду з позовом від імені та в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2015 року, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2019 року за справою №766/10551/18. 22.07.2016 року подружжям було придбано автомобіль марки Ford Fusion 1388, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було оформлено на позивача. 11.08.2016 року від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 . 17.05.2017 року позивачем на ім`я відповідача було видано довіреність на право керування та розпорядження вказаним автомобілем. 17.04.2018 року через погіршення стосунків між подружжям позивачем було скасовано довіреність. 06.04.2019 року позивач звернувся до Корабельного ВП ХВС ГУНП в Херсонській області з заявою про незаконне заволодіння невстановленими особами спірним автомобілем. В рамках кримінального провадження було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідачки, яка пояснила, що відповідач переоформила автомобіль на неї, а в подальшому вона перепродала автомобіль невідомому чоловіку через інтернет. З результатів аналітичного пошуку т/з по НАІС ДДАІ МВС України, спірний автомобіль було 29.03.2018 року оформлено на ОСОБА_6 , а 10.05.2018 року на ОСОБА_7 . Представником позивача зроблено запит до Херсонської торгово-промислової палати про надання відомостей щодо середньоринкової ціни спірного автомобіля станом на 29.03.2018 року та отримано відповідь, що середньо ринкова ціна становить 132828,16 гривень. Керуючись зокрема ст.65 Сімейного кодексу України, позивач просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача 132828,16 гривень, які були набуті відповідачкою від продажу автомобіля марки Ford модель Fusion 1388, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки Ford Kuga 2011 року випуску, об`єм двигуна 2521 куб.см, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та поділити їх, стягнути з відповідачки 1/2 їх частину, що складає 66414,08 гривень, вирішити питання по судових витратах.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06.10.2020 року відкрито провадження за справою та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.06.2021 року від представника відповідача ОСОБА_8 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволенні позову просить відмовити, зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, так як право власності на автомобіль Ford Fusion 1388 було відчужено на користь ОСОБА_6 на підставі діючої нотаріальної довіреності, виданої позивачем на ім`я відповідача. Відчуження права власності було здійснено у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Вказані обставини свідчать про правомірність дій відповідача та укладеного правочину.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягає.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та її представника, у задоволенні позовних вимог просить відмовити за необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали цивільної, суд дійшов наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2015 року, згідно актового запису про шлюб №1281, складеного 16.10.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2019 року за цивільною справою №766/10551/18.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно актового запису про народження №833, складеного Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 17.04.2018 року припинено дію довіреності, виданої 17.05.2017 року на строк до 17.05.2047 року на підставі заяви.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.04.2019 року до ЧЧ Корабельного ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що в період часу з 30.06.2016 року по 03.03.2019 року невстановлена особа вчинила самоправство відносно заявника (кримінальне провадження №0000776).

Згідно результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 16.05.2019 року встановлено, що т/з Ford Fusion 1388, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 22.07.2016 року був зареєстрований за ОСОБА_2 як за новим власником по договору, укладеному в ТСЦ (Центр 6541), 29.03.2018 року т/з був перереєстрований на ОСОБА_6 як нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (Центр 6541), та 10.05.2018 року т/з був зареєстрований за ОСОБА_7 як за новим власником на підставі договору купівлі-продажу (ТСЦ 6541).

З протоколу допиту слідчим СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області свідка ОСОБА_6 03.06.2019 року вбачається, що спірний т/з Ford Fusion належав ОСОБА_2 , який видав генеральну довіреність на відповідача ОСОБА_3 з правом керування та переоформлення. В березні 2018 року сторони вирішили розлучитись та спірний автомобіль позивачем був залишений відповідачу, а тому остання вирішила переоформити його на ОСОБА_6 , яка в подальшому продала його невідомому чоловіку через об`яву в Інтернеті.

З відповіді Херсонської торгово-промислової палати на адвокатський запит вбачається, що середньо ринкова ціна легкового автомобіля Ford Fusion 1,4s [JU2] Trend 5MT, 2007 року випуску, об`єм циліндрів двигуна 1388 куб.см, бензин, кузов універсал, станом на 29.03.2018 року, становить $5030, що з урахуванням курсу гривні до долара США, встановленого НБУ (на 29.03.2018 року 2640,52/100) складе суму 132828,16 гривень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Не дивлячись на те, що спірний транспортний засіб було відчужено відповідачем, він входить до складу майна, що підлягає поділу, оскільки до загального майна подружжя включається наявне у нього на час розгляду справи майно, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Поряд із цим, згідно з вище переліченими нормами матеріального права, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частку вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз`ясненнями, викладеними в пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При цьому, у випадку, якщо відповідач відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивача, витратив кошти не в інтересах сім`ї, позивач, зокрема, має право звернутися з позовом про стягнення на її користь 1/2 частки його ринкової вартості автомобіля на момент продажу.

Така позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №554/8023/15-ц від 03.07.2019 року.

Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правовідносини, в яких позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу, регулюються ст.364 ЦК України. Проте, з урахуванням того, що судом встановлено, що рухоме майно відчужено одним із подружжя (відповідачем) в період шлюбу за згодою другого подружжя (позивача) за наданою ним довіреністю на розпорядження цим майном, то кошти отримані продавцем (одним з подружжя) від продажу такого транспортного засобу вважаються такими, що витрачені в інтересах сім`ї. Протилежного стороною позивача не доведено. А тому в задоволенні позову про поділ майна шляхом стягнення з відповідача 1/2 частини вартості транспортного засобу, суд вважає за необхідне відмовити.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім цього, в прохальній частині позову позивач також просить поділити автомобіль марки Ford Kuga 2011 року випуску, об`єм двигуна 2521 куб.см, реєстраційний номер НОМЕР_2 , проте доказів наявності його на праві власності у подружжя не надано, а тому позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 89, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права спільної власності та поділ майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 22.10.2021 року.

Суддя: С.І.Майдан