Номер провадження: 22-ц/813/466/21
Номер справи місцевого суду: 511/1238/18
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області - не з`явились,

переглянувши справу №511/1238/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 5 грудня 2019 року у складі судді Панчука А.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 5 червня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у цьому будинку з 25 липня 2012 року. За життя 17 липня 2015 року ОСОБА_5 склала заповіт на його користь, посвідчений секретарем Халтуринської сільської ради Полтавської області. В ході оформлення спадкових справ стало відомо, що 8 жовтня 2017 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що заповіт від 8 жовтня 2017 року підписаний не ОСОБА_5 , що її воля на передачу спадкових прав саме ОСОБА_3 була відсутня, позивач ОСОБА_1 просив визнати заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 8 жовтня 2017 року в Єреміївській сільській раді Роздільнянського району Одеської області, недійсним (т.1 а.с.3-7).

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 червня 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.27).

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 позов не визнав, зазначивши, що підставою для звернення до суду є те, що заповідач ОСОБА_5 заповіт на ім`я ОСОБА_3 не підписувала, що її воля на передачу спадкових прав ОСОБА_5 була відсутня. В порядку доведення даних підстав визнання недійсним заповіту доказів не надано, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не подано та, відповідно, експертним висновком підписання заповіту не ОСОБА_5 , а іншою особою, не підтверджено. Можливі порушення при посвідченні заповіту секретарем сільської ради не є предметом позову.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 5 грудня 2019 року позов задоволено (т.1 а.с.243).

Висновок суду мотивовано тим, що статтями 9, 40 Закону України «Про нотаріат» встановлено ряд обмежень на вчинення нотаріальних дій як нотаріусами, так і представниками органу місцевого самоврядування. Оскільки відповідач ОСОБА_3 не був членом виконавчого комітету Єреміївської сільської ради, то секретар сільської ради мала право на вчинення нотаріальної дії. Проте, відповідно до пункту 2.8 наказу Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року посадові особи (секретар) Єреміївської сільської ради не вправі були вчиняти нотаріальні дії щодо працівників органу місцевого самоврядування, яким був ОСОБА_3 , що працював землевпорядником. Вказаний наказ є зареєстрованим, опублікованим, дійсним та підлягає виконанню при вчиненні нотаріальних дій, тому суд ним керується при прийнятті рішення. Суд вказав на нікчемність правочину, послався на надання позивачем доказів недодержання вимог законів про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину та не спростування даного відповідачем.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.1-5)

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Позов про визнання недійсним заповіту пред`явлено з підстав не підписання заповіту заповідачем та відсутності волі заповідача на складання заповіту на користь ОСОБА_3 . Суд у порушення норм процесуального права обґрунтував свій висновок про визнання недійсним заповіту допущенням при посвідченні заповіту порушень, незважаючи на те, що дані підстави не були предметом позовної заяви. Зі спадкової справи померлої ОСОБА_5 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя в різний час та в різних місяцях складала заповіти, а саме 17 липня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 , 28 січня 2016 року на ім`я ОСОБА_6 , 9 жовтня 2017 року на ім`я ОСОБА_3 . Заповіт на ім`я ОСОБА_3 складено з дотриманням вимог закону, більш того, даний заповіт не порушує прав ОСОБА_1 , оскільки після заповіту на ім`я ОСОБА_1 був складений заповіт на ім`я ОСОБА_6 . Щодо предмета доказування, то доказів не підписання особисто заповідачем заповіту на ім`я ОСОБА_3 суду не надано.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

17 липня 2015 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_1 ; заповіт посвідчено секретарем виконкому Халтуринської сільської ради Карлівського району Полтавської області Пономаренко С.М., зареєстровано в реєстрі за №86 (т.1 а.с.19).

28 січня 2016 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_6 ; заповіт посвідчено приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М., зареєстровано в реєстрі за №111 (т.1 а.с.63).

9 жовтня 2017 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_3 ; заповіт посвідчено секретарем виконкому Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Назаренко Н.С., зареєстровано в реєстрі за №24 (т.1 а.с.68).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років.

До майна померлої ОСОБА_5 приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. 11 січня 2018 року заведено Спадкову справу №8/2018 (а.с.52-69).

У Спадковій справі №8/2018 з заявами про прийняття спадщини звернулись:

11 січня 2018 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 ;

23 травня 2018 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 .

Відомості у Спадковій справі №8/2018 про звернення інших спадкоємців, в тому числі й ОСОБА_1 , з заявами про прийняття спадщини відсутні.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК України).

Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч.3 ст.1254 ЦК України).

Визнання заповіту недійсним передбачено статтею 1257 ЦК України, де частина 1 даної статті визначає підстави нікчемності заповіту, частина 2 даної статті визначає підстави недійсності заповіту.

Заповіт - це правочин.

Позивач ОСОБА_1 5 червня 2018 року пред`явив позовні вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 9 жовтня 2017 року секретарем виконкому Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Назаренко Н.С., зареєстрований в реєстрі за №24.

Отже, заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 9 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №24, в даному випадку є оспорюваним правочином, позовні вимоги про визнання якого недійсним підлягали вирішенню судом в межах позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Недійсність заповіту ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що спадкодавець ОСОБА_5 заповіт не підписувала, отже, як наслідок є пороки волевиявлення спадкодавця. Дана підстава недійсності заповіту узгоджується з положеннями частини 3 статті 203, частини 1 статті 215, частини 2 статті 1257 ЦПК України.

Встановленню судом підлягало волевиявлення ОСОБА_5 на складання заповіту на користь ОСОБА_3 та чи було таке волевиявлення вільним. чи відповідало волі заповідача.

Засобами встановлення цих даних є письмові докази, висновки експертів, показання свідків тощо.

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, достатніх в своїй сукупності для висновку про наявність обставин не підписання заповіту особисто заповідачем та, як наслідок, відсутність волевиявлення заповідача на складання заповіту на користь ОСОБА_3 .

Спірний заповіт містить рукописний підпис та запис про вірність запису заповіту та його прочитання; висновком судової почеркознавчої експертизи вчинення підпису та запису не заповідачем ОСОБА_5 , а іншою особою, не підтверджено.

Спадкодавець ОСОБА_5 за життя склала три заповіти на користь різних осіб, два з яких мають посвідчення секретарями виконавчих комітетів сільських рад, один має посвідчення нотаріусом. Дана обставина також має суттєве значення для оцінки волевиявлення заповідача з точки зору того, чи було воно вільним та чи відповідало волі ОСОБА_5 .

Отже, наявні в справі докази не доводять недійсність заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 з правових підстав, передбачених частиною 3 статті 203, частиною 1 статті 215, частиною 2 статті 1257 ЦПК України, що має наслідком відмову в позові.

Позивачем ОСОБА_1 не пред`явлено позовні вимоги про недійсність заповіту в силу його нікчемності згідно частини 1 статті 1257 ЦК України (заповіт складений з порушенням вимог щодо посвідчення), з огляду на це, суд першої інстанції безпідставно визнав спірний заповіт недійсним з тих підстав, що заповіт є нікчемним через порушення секретарем виконкому сільської ради вимог щодо посвідчення заповіту.

Недійсність (нікчемність) заповіту за частиною 1 статті 1257 ЦК України не є тотожною недійсності заповіту за частиною 2 статті 1257 ЦК України, це різні правові підстави недійсності заповіту. Позовні вимоги у формі позовної заяви про недійсність (нікчемність) заповіту з підстав складання заповіту з порушенням вимог щодо його посвідчення в справі як такі відсутні, як наслідок, суд першої інстанції без позовних вимог (позовної заяви) до всіх належних відповідачів не мав процесуальних підстав робити в рішенні суду висновок про те, що при складанні заповіту на користь ОСОБА_3 було допущено порушення вимог щодо його посвідчення.

Спадкоємці померлої ОСОБА_5 , якщо вважають, що при складанні заповіту на користь ОСОБА_3 було допущено порушення секретарем виконкому сільської ради вимог щодо посвідчення заповіту, мають звернутися до суду з відповідною позовною заявою із зазначенням саме цих правових підстав для визнання недійсним заповіту і лише у такому разі суд вправі встановлювати наявність/відсутність підстав недійсності заповіту, передбачених частиною 1 статті 1257 ЦПК України.

Задля виключення можливої преюдиційності суд апеляційної інстанції при даному апеляційному перегляді справи в межах заявлених позовних вимог не надає оцінку дотриманню вимог закону при посвідченні спірного заповіту.

В порядку частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141, пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати відповідача ОСОБА_3 на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1057,20 грн. підлягають покладенню на позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 5 грудня 2019 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1057 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 грудня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова