Справа № 315/132/21
Номер провадження № 2/315/141/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Романько О.О.,

за участю секретаря Денисенко Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана через представника ОСОБА_2 , до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради, про визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 04 квітня 2001 року, члени Пологівської товарної біржі «Агропром-Інвест» ОСОБА_3 , як продавець, та ОСОБА_1 , склали договір про те, що ОСОБА_1 у ОСОБА_3 купив житловий будинок з усіма господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Далі в позові зазначили, що вказаний договір зареєстровано на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест», про що зроблено запис в Журналі реєстрації біржових угод за номером ГН-48. Державну реєстрацію даного договору було проведено органом, який проводив державну реєстрацію договорів щодо відчуження, міни нерухомого майна - Пологівське бюро технічної інвентаризації. Договір купівлі-продажу було зареєстровано на паперових носіях 10 квітня 2001 року в книзі №6 за реєстровим №1095. Було обране біржове оформлення договору, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному на той час законодавству.

Як слідує далі з позову, 19 березня 2002 року ОСОБА_3 змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

07 березня 2014 року позивач на будинок АДРЕСА_1 , виготовив технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, тому 13 січня 2021 року позивач звернувся до державного нотаріусу Шостої запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріусу Гуляйпільської держаної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. для оформлення договору купівлі-продажу, де отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відповідно до ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин; недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Отже, єдиним правовстановлюючим документом на зазначений будинок на сьогоднішній день у позивача є договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром- Інвест». Товариство з обмеженою відповідальністю Пологівська товарна біржа «Агропром-Інвест» була ліквідована у зв`язку з банкрутством 28 квітня 2006 року.

В позові позивач, представник позивача зазначають, що відсутність правовстановлюючих документів на будинок перешкоджає позивачу провести його державну реєстрацію відповідно до чинного законодавства та повноцінно розпоряджатися своїм нерухомим майном.

Оскільки єдиним можливим способом захисту прав позивача є звернення до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, прохають визнати за позивачем право власності нажитловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали.

В судове засідання представник відповідача Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог у повному обсязі не заперечували.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Гуляйполе Запорізької області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 виданого 16.11.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6-7).

04.04.2001 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з усіма господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», про що зроблено запис в Журналі реєстрації біржевих угод, реєстраційний номер ГН-48 (а.с. 9).

Згідно копії реєстраційного посвідчення ДКП «Імпульс» останнє видане 10.04.2001 року ОСОБА_1 в тому, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2001 року, зареєстрованого на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест», належить будинок за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Відповідно до даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , складеного станом на 07 березня 2014 року, його власником є ОСОБА_1 , розмір частки власності 1 (а.с. 11-13).

Відповідно до довідки КП «Імпульс» Пологівської районної ради № 25 від 11.03.2014 року, згідно архівних даних КП «Імпульс» Пологівської районної ради, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстроване за гр. ОСОБА_1 на підставі правовстановлюючих документів договір купівлі-продажу від 04.04.2001 року посвідчений Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» за реєстром № ГН-48. Дані правовстановлюючі документи КП «Імпульс» Пологівської районної ради зареєстровані (на паперових носіях) 10.04.2001 року в Реєстровій книзі № 6 за реєстровим № 1095. Характеристика об`єктів станом на 07.03.2014 року: А-житловий будинок; а - прибудова; В- сарай; Г - сарай; Д - сарай; під Д - погріб; Ж - гараж; З - сарай; К - вбиральня-душ; № 1 паркан; № 2 - ворота; № 3 хвіртка. Розмір житлової площі 36,5 кв.м, загальна площа: житлового будинку 50,6 кв. м, прибудови 5,7 кв.м. Самочинно збудовані будівлі та споруди - відсутні (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Гуляйполе Гуляйпільського району Запорізької області у віці 77 років померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 22.08.2016 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 18).

13.01.2021 року державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріусу Гуляйпільської держаної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. за результатами звернення ОСОБА_1 для оформлення договору купівлі-продажу, було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин; недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (а.с. 17).

За Інформацією зі звіту про оцінку щодо об`єктів нерухомості від 19.01.2021 року житловий будинок загальною площею 50,6 кв. м., кількість кімнат: 4, за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість становить: 98850,00 грн. (а.с. 15-16).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 5 сформованого 26.01.2021 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » внаслідок укладення шлюбу. Актовий запис № 34 складено 19.03.2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 19).

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.

Частина 2 ст.41 Конституції України закріплює, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 9 своєї Постанови №5 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив, що оскільки підставою для позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Зважаючи на фактичні обставини справи і те, що правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року, при вирішенні спору у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст.45, ст.47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Згідно ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).

Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на квітень 2001 року (укладення договору та реєстрація права власності в БТІ) не суперечила чинному на той час законодавству.

Так, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року за №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

За приписами п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін.

Додатково суд враховує те, що інша сторона угоди померла в 2016 році, будь-яким чином виправити ситуацію щодо нотаріального посвідчення такого правочину не є можливим.

На підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що позивач як покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, договір відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований у органі БТІ ДКП «Імпульс», у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набув права власності на житловий будинок та правомірно заволодів ним.

Крім того, відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд вважає, що визнання позову з боку відповідача, не має наслідком порушення прав та інтересів будь-яких осіб і не суперечить закону.

Враховуючи те, що відсутність правовстановлюючих документів на будинок перешкоджає позивачу провести його державну реєстрацію відповідно до чинного законодавства та повноцінно розпоряджатися своїм нерухомим майном і єдиним можливим способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, а також те, що визнання за позивачем права власності на зазначений будинок не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-5, 12-13, 81, 206, 211, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради, про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем м. Гуляйполе Запорізької області, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 16.11.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, рнокпп НОМЕР_3 , право власності на: житловий будинок АДРЕСА_3 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме: А-житловий будинок; а - прибудова; В- сарай; Г - сарай; Д - сарай; під Д - погріб; Ж - гараж; З - сарай; К - вбиральня-душ; № 1 паркан; № 2 - ворота; № 3 - хвіртка, вартістю 98 850 (дев`яносто вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень, 00 копійок.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення повністю складене 09 лютого 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько