ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 401/1996/19

провадження № 22-ц/4809/248/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

треті особи, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги Фермерське господарство «Семенов», Орган опіки та піклування Світловодської РДА,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2020 року у складі судді Іващенко В.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , де треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (від імені якого діє опікун ОСОБА_7 ), Фермерське господарство «Семенов» про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на 1/5 частину земельної ділянки в порядку спадкування та скасування державної реєстрації запису про право власності.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_1 , яка успадкувала після своїх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельну ділянку № НОМЕР_1 , розташовану на території Подорожненської сільської ради Світловодського району.

На день смерті її матері, разом з нею були зареєстровані та проживали ОСОБА_10 , 1989 року народження - дочка, ОСОБА_3 , 1992 року народження - дочка, ОСОБА_1 , 1996 року народження дочка, ОСОБА_4 , 2000 року народження син, ОСОБА_5 , 2002 року народження син, ОСОБА_11 , 1984 року народження племінниця.

Всі діти ОСОБА_1 стали спадкоємцями першої черги за законом та прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем.

Оскільки всі брати та сестри на момент смерті матері були неповнолітніми їх опікунами було призначено ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , які проживали разом з ними в селі Нагірне Світловодського району.

Позивач зазначає, що після звернення до Світловодської районної державної нотаріальної контори для оформлення права власності на частину спадкового майна, а саме земельної ділянки, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивовану тим, що свідоцтво про право на спадщину було видано іншому спадкоємцю за законом 20.12.2012 за номером 2-2468.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщину після ОСОБА_1 , в повному обсязі, прийняла ОСОБА_2 , яка складалася із спірної земельної ділянки. Таким чином всі інші діти ОСОБА_1 були позбавлені права власності на спадкове майно, частка кожного в якому складає 1/5 частину.

Після прийняття спадщини відповідач розпорядилася земельною ділянкою передавши її в строкове платне користування Фермерському господарству «Семенов» строком на 10 років на підставі договору оренди землі від 11.11.2013.

Позивач просила визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено право ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку недійсним та скасувати в реєстрі речових прав запис про право власності, а також визнати за нею право власності на 1/5 частину земельної ділянки в порядку спадкування після матері ОСОБА_1 .

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (від імені якого діє опікун ОСОБА_7 ) заявили самостійні вимоги щодо предмета спору, які є аналогічними позовним вимогам позивача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вони є також спадкоємцями першої черги після смерті матері ОСОБА_1 та просили визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено право ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку недійсним та скасувати в реєстрі речових прав запис про право власності, а також визнати за кожним з них право власності на 1/5 частину земельної ділянки в порядку спадкування після матері ОСОБА_1 .

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2019 року залучено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до участі у справі в якості третіх осіб із самостійними вимогами, залучено орган опіки та піклування Світловодської РДА до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Світловодської районної державної нотаріальної контори від 12 грудня 2012 року та зареєстроване в реєстрі за №2-2468, яким посвідчено право ОСОБА_10 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , розташовану на території Подорожненської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, площею 5,68 Га, кадастровий номер :02:000:0082, за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 - недійсним.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 9003339.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності за кожним на 1/5 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташованої на території Подорожненської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, площею 5,68 Га, кадастровий номер :02:000:0082, в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог, оскільки було достовірно встановлено, що всі вони прийняли спадщину після своєї матері ОСОБА_1 , яка в свою чергу прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після ОСОБА_8 , в порядку передбаченому ч.4 ст.1268 ЦК України та мають право на спадкування згідно ст.1261 ЦК України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернулась до суду з апеляційною скаргою, яка подана її представником ОСОБА_13 та просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю в позовах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 1301 ЦК України, оскільки дана норма права не підлягала до застосування у спірних правовідносинах сторін. У той же час, суд не застосував ст. 1300 ЦК України, як норму матеріального права, яка підлягала до застосування та ухвалив незаконне рішення про задоволення позовів.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначила, що позивачем і третіми особами із самостійними вимогами у даній справі не оспорювалося її право, як спадкоємиці першої черги за законом, на спадкування після смерті ОСОБА_14 . Останні оспорювали лише розмір частки відповідача у спадщині, зазначаючи, що її частка, має становити 1/5 від спадкового майна (земельної ділянки), відповідно до кількості спадкоємців однієї черги. При цьому, вони помилково визначили правовою підставою позову положення ст. 1301 ЦК України і відповідно невірно обрали спосіб захисту свого права.

На думку представника відповідача, належним способом захисту прав позивача і третіх осіб із самостійними вимогами у даній справі є вимога про внесення змін до оспорюваного свідоцтва про право на спадкування за законом, як самостійний спосіб захисту прав спадкоємців, передбачений ст. 1300 ЦК України. Допустивши порушення норм матеріального права, застосувавши норму права, яка не підлягала застосуванню до правовідносин сторін, суд першої інстанції своїм рішенням порушив її право власності, позбавивши без будь-яких на те законних підстав права власності на частину спадкового майна.

Також, звертає увагу суду, що вимоги позивача і третіх осіб із самостійними вимогами про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не відповідають чинному законодавству України. Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів (у даній справі - свідоцтво про право на спадщину), на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Рішення суду першої інстанції в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 9003339 суперечить положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які не передбачають такого способу захисту прав, як скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім зазначеного, ОСОБА_13 в апеляційній скарзі вказує на упередженість і необ`єктивність судді у розгляді справи, який ухвалив завідомо незаконне рішення, яка полягає в наступному.

Як вбачається з ухвали суду від 14.11.2019, якою суддя Іващенко В.М. задовольнив клопотання позивача та витребував з нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1 , вона не містить мотивів, за яких суд відхилив наведені представником відповідача доречні і важливі доводи щодо залишення клопотання без задоволення у зв`язку з порушенням строку його подання та невідповідністю змісту клопотання вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України.

За відсутності будь-яких законних підстав суддя ОСОБА_15 до 13.05.2020 не розглядав заяву її представника про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, обмежуючи тим самим її права, штучно створюючи умови, за яких представник відповідача була позбавлена можливості брати участь у засіданнях в режимі відеоконференції.

Вважає, що двічі заявлені відводи судді Іващенко В.М. були обґрунтовані.

Представник відповідача також, звертає увагу суду на те, що описова частина оскаржуваного рішення містить викладення обставин, які не відповідають дійсності, суперечать матеріалам справи та засвідчують особисте упереджене та необ`єктивне ставлення головуючого у справі.

Не відповідають дійсності, суперечать матеріалам справи та є приписані суддею Іващенко В.М. їй та її представнику наступні слова «...вважають, що земельна ділянка, яку ОСОБА_6 успадкувала після ОСОБА_1 належить тільки їй, інші брати та сестри, які заявляють самостійні вимоги у даній справі, не мають взагалі ніякого відношення до спадкового майна...». Відповідач зазначає, що ні вона, ні її представник, ані усно, ані письмово не висловлювали такі твердження у суді.

Вважає, що за викладених обставин, вирішення справи суддею Іващенко В.М. порушило її право на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року.

Крім вищевикладеного, представник відповідача вважає, що судом першої інстанції були допущені інші порушення норм процесуального права, які також призвели до неправильного вирішення справи.

Так, неналежними доказами у справі є матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1 , оскільки відповідні докази отримані судом з порушенням вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Висновок суду про ступінь спорідненості позивача, третіх осіб із самостійними вимогами зі спадкодавцем та відповідно про право останніх на спадкування ґрунтується саме на матеріалах спадкової справи.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_16 зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону. Рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Із свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що її батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Із свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що його батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_1 (а.с.33).

Із свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що її батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_1 (а.с.91).

Із свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вбачається, що його батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_1 (а.с.33).

Постановою державного нотаріуса Світловодського районної державної нотаріальної контори №48/02-31 від 18.02.2019 року відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку було видано іншому спадкоємцю за законом 20.12.2012 року(а.с.10).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_1 , 1969 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що її спадкоємцем є її дочка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадщина на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташована на території Подорожненської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, площею 5,68Га, що раніше належала ОСОБА_8 ,, спадкоємцем якого була його дочка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав(а.с.11-12).

Із державного акта на право приватної власності на землю, серія Р3 №412163 вбачається, що земельна ділянка площею 5,68 Га, розташована на території Подорожненської сільської ради Світловодського району належить ОСОБА_8 (а.с.13-14).

Відповідно до договору оренди землі від 11 листопада 2013 року, ОСОБА_18 надала, а ФГ «Семенов» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 5,68 гектарів, строком на 10 років, відомості про вказаний договір оренди внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15-17, 18-22).

Із свідоцтв про смерть вбачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23, 24, 25).

Із довідок Великоандрусівської сільської ради від 28.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на момент смерті проживали та були зареєстровані по АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 у вказаному будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_18 1989 р.н., ОСОБА_3 1992 р.н., ОСОБА_1 1996 р.н., ОСОБА_4 2000 р.н., ОСОБА_5 2002 р.н., ОСОБА_11 1984 р.н. (а.с.26, 27, 28).

Відповідно до розпорядження голови Світловодської РДА №184-р від 09 березня 2004 року опікуном на малолітнім ОСОБА_5 призначено його двоюрідну сестру ОСОБА_19 . Розпорядження голови Світловодської РДА №961-р від 16 листопада 2011 року внесено зміни в попереднє розпорядження, змінено прізвище опікуна з ОСОБА_20 на ОСОБА_21 .(а.с.34, 35).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 підтримала доводи апеляційної скарги. Представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_16 , Голова ФГ «Семенов» та його представник заперечили проти скарги.

Інші особи, які приймають участь у справі, які були належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим..

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як передбачено статтею 1268 ч.1, 3, 4 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом входять діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як визначено у ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 ЦК України, які передбачають право на відмову від прийняття спадщини.

У відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України п.п. 3.21 та 3.22 глави 10 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

У п.5.5.-5.6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що «нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини», проте ці обов`язки покладені на нотаріуса «при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом», а не при оформленні свідоцтва про спадкування за законом.

Із довідок Великоандрусівської сільської ради від 28.11.2018 вбачається, що на день смерті ОСОБА_1 у вказаному будинку були зареєстровані та проживали її діти: ОСОБА_18 1989 року народження, ОСОБА_3 1992 року народження, ОСОБА_1 1996 року народження, ОСОБА_4 2000 року народження, ОСОБА_5 2002 року народження та племінниця ОСОБА_11 1984 р.н. (а.с.26, 27, 28). Остання, відповідно до розпорядження голови Світловодської РДА №184-р від 09 березня 2004 року була призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_5 .

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відмовлялися від прийняття спадщини на користь їхньої сестри ОСОБА_6 .

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_1 , про що 01 березня 2004 року було складено актовий запис № 11, свідоцтво про смерть видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по Світловодському району Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області (а.с.25 том 1).

20 грудня 2012 року її дочка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: земельну ділянку № НОМЕР_1 , розташовану на території Подорожненської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, площею 5,68 га, що раніше належала ОСОБА_8 , спадкоємцем якого була його дочка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.11-12).

Згідно з частинами першою та другою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Позивач ОСОБА_1 разом з третіми особами прийняли спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_1 щодо усіх прав і обов`язків, що належали останній на момент відкриття спадщини, в тому числі на частку у спільній частковій власності на спірну земельну ділянку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Світловодської районної державної нотаріальної контори Драною Л.А. 20 грудня 2012 року, № 2-2468, порушує права позивача та третіх осіб, перешкоджає їм реалізувати своє право на оформлення права власності на успадковану ними після смерті ОСОБА_1 частку у праві власності на земельну ділянку, тому підлягає скасуванню у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що позивачем було неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому суд не мав правових підстав визнавати недійсним свідоцтво про право на спадщину не ґрунтуються на законі та обставинах справи.

Аналіз статті 1301 ЦК України дозволяє стверджувати, що до інших випадків, які встановлені законом, відноситься, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Відтак, оскільки видачею свідоцтва про право на спадщину, було порушено право інших спадкоємців, то суд обґрунтовано визнав зазначене свідоцтво недійсним. При цьому, відповідач ОСОБА_2 не позбавлена права на 1/5 частки спадкового майна.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 391/375/15 (провадження № 61-730св18), від 15 травня 2019 року у справі № 521-2464/17 (провадження № 61-48684св18), від 24 грудня 2019 року у справі № 136/1892/16 (провадження № 61-36137), від 18 березня 2020 року у справі № 483/354/17 (провадження № 61-42892 св 18).

Не є обґрунтованими і твердження апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції, в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 9003339, суперечить положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 25 листопада 2020 року у справі №653/1713/19 (провадження № 61-3461св20) в наступній редакції - ефективним способом захисту права власності позивача є скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, не встановлено.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І.Мурашко