Ухвала

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 442/8409/14-ц

провадження № 61-18908ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору дарування квартири удаваним та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому з урахуванням уточнених вимог, просив: виділити йому продуктовий кіоск по АДРЕСА_1 вартістю 24 000 грн; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_2 та виділити йому компенсацію за поліпшення вказаного майна в розмірі 346 450 грн; виділити та визнати за ним право власності на автомобіль марки «Mersedes-Benz E 240», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво НОМЕР_3 від 25 квітня 2012 року.

26 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору дарування квартири удаваним та поділ майна подружжя, в якому просила суд: визнати договір дарування квартири від 27 червня 2003 року, реєстраційний № 1889, за яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 та договір дарування квартири від 27 червня 2003 року, реєстраційний № 1891, за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 , - удаваними договорами і визнати укладеним 27 червня 2003 року договір міни квартири АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_4 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , застосувавши норми права, що регулюють договір міни; визнати за нею право власності: на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_3 ; на автомобіль «Mersedes-Benz E 240», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , в порядку поділу майна подружжя; автомобіль «Opel-Kombo», державний номерний знак НОМЕР_4 , 1998 року випуску та продуктовий кіоск, розташований біля будинку по АДРЕСА_5 в місті Дрогобичі, залишити у власності ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй ключі від автомобіля «Mersedes-Benz E 240», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у двох примірниках.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 автомобіль марки «Mersedes-Benz E 240», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а ОСОБА_2 - автомобіль марки «Opel-Kombo», державний номерний знак НОМЕР_4 , 1998 року випуску та продуктовий кіоск, розташований біля будинку по АДРЕСА_5 в місті Дрогобичі. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 ключі від автомобіля «Mersedes-Benz E 240», державний номерний знак НОМЕР_1 . В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року (повний текст якої складено 22 жовтня 2021 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року - без змін.

22 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання договорів дарування удаваними і поділу квартири АДРЕСА_3 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказала, що суди не врахували правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року у справі № 707/1541/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 335/8252/14-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 червня 2018 року у справі № 910/19473/17.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року.

Витребувати з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу № 442/8409/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору дарування квартири удаваним та поділ майна подружжя.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 30 грудня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко