Справа № 513/309/21
Провадження № 2/513/244/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Коржан О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

29 березня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,0 га в межах згідно з планом, що розташована на території Сергіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позов обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,0 га, що розташована на території Сергіївської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, для ведення особистого підсобного господарства. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №026696. На час відкриття спадщини позивачка проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Сергіївської сільської ради від 18 серпня 2020 року№455, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не відмовилась від спадщини. Таким чином, позивачка є спадкоємицею першої черги майна померлої ОСОБА_2 , у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину та додатково встановлювати даний факт не є необхідним. Однак позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що підтверджується листом нотаріуса.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,0 га в межах згідно з планом, що розташована на території Сергіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року та 17 листопада 2021 року судом було визнано явку позивачки обов`язковою. Повідомлення на 17 листопада 2021 року повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Повідомлення на 06 грудня 2021 року також повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, ухвали про визнання явки позивачки обов`язковою були направлені на офіційну електронну пошту представника позивачки адвоката Бережної Т.Г.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частина 5 ст. 223 ЦПК України, яка, зокрема, передбачає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бережна Т.Г., у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до пункту 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Пунктом 4.9. Глави 10 інструкції визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 16 лютого 1998 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище, ім`я та по батькові позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 03 березня 1967 року, ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , в родині ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.7).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 14 січня 2004 року Сергіївською сілською радою Саратського району Одеської області (а.с. 8).

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області, на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ОД № 026696.

Відповідно до погосподарської книги за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 , адреса домогосподарства АДРЕСА_1 , головою домогосподарства була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інші зареєстровані особи за даною адресою відсутні.

Згідно довідки Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області від 18 серпня 2020 року №455, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день своєї смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї, що сумісно з нею проживали та вели спільне господарство входили: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14 листопада 2020 року №203/02-17 позивачці у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та пропуском строку для прийняття спадщини рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Іваницького О.Ю. від 11 листопада 2021 року №282/01-16, відповідно до «журналу реєстрації звернень, що надійшли під час прийому фізичних та юридичних осіб» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14 листопада 2020 року, зверталась з питання щодо оформлення спадщини після померлої ОСОБА_2 , за результатами її звернення, їй надано письмову відповідь.

Відповідно до інформаційних довідок із Спадкового реєстру від 11 листопада 2021 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

Відповідно до відповіді Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03 грудня 2021 року №1418, в сільській раді відсутня інформація щодо Державного акта серії ІІІ-ОД №026696 на право постійного користування землею виданому громадянці ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, позивачкою та її представником не надано до суду належних та достовірних доказів, які б свідчили, що позивачка зверталась до нотаріальної контори саме із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , а лист-відповідь приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Іваницького О.Ю. на усне звернення на прийомі ОСОБА_1 щодо роз`яснення порядку отримання свідоцтва про право на спадщину не свідчить про відмову позивачу у видачі такого свідоцтва.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 (справа №702/61/20).

Також, предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ОД № 026696 з підстави відсутності оригіналу правовстановлюючого документу.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст.5 Закону України Про нотаріат нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Так, згідно з пунктом 2 частини 1 ст.10 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Глава 10 розділу 2 Порядку № 296/5 регламентує порядок видачі свідоцтв про право на спадщину.

Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право.

Пунктом 3 глави 7 Розділу 1 Порядку № 296/5 передбачено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Згідно із ст. 68, 69 Закону України Про нотаріат, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна.

В ч. 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону № 1952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Отже, коли для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) звернутись до суб`єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV, заявником в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом).

В пункті 66 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Згідно вимог пункту 53 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Отже, у випадку, якщо спадкодавцем за життя було набуто право власності, однак документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, втрачений і видача його дублікату не передбачена діючим законодавством, реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця у нотаріальному порядку можливо здійснити, застосовуючи у сукупності норми п.п. 53 та 66 Порядку № 1127. В такому випадку видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно буде вчинена на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Інформація з державного реєстру є підтвердженням права власності на померлого спадкоємця.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено суду наявність перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, за умови самостійного отримання відповідних документів - Витягу з реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку і Витягу з Державного земельного кадастру та надання їх нотаріусу, або за умови самостійного отримання необхідних для видачі свідоцтва документів нотаріусом - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до реєстру.

Тобто, позивачкою не доведено того, що саме відсутність правовстановлюючого документа є перешкодою у реалізації нею права на володіння спірним об`єктом нерухомого майна.

Також, суд звертає увагу, що за отриманням консультації щодо порядку прийняття спадщини після смерті матері, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачка звернулась до нотаріуса лише 14 листопада 2020 року, тобто, більш ніж через 16 років з часу відкриття спадщини. В матеріалах справи відсутні відомості про те хто є користувачем земельної ділянки з 2004 року, чи рахується спірна земельна ділянка, станом на дату звернення до суду, за померлою або іншою особою, оскільки, відповідно до відповіді сільської ради, інформація щодо Державного акта серії ІІІ-ОД №026696 на право постійного користування землею на ім`я ОСОБА_2 відсутня.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачка передчасно звернулась до суду з вказаним позовом, у зв`язку із чим в позові належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1298 ЦК України, ст.34 Закону України Про нотаріат, ст. ст. 2, 3, 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пунктами 53, 66, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. ст. 2, 5, 10-13, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складене 06 грудня 2021 року.

Суддя К. Ю. Рязанова