Справа № 616/509/20
Провадження № 2/616/14/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

"08" лютого 2021 р. смт. Великий Бурлук

Великобурлуцький районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Подмаркова Ю.М.

за участі: секретаря судового засідання - Капленко А.В.

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

27.08.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вимогами:

- визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в період із літа 2014 року по вересень 2015 року він із ОСОБА_2 зустрічалися та проживали разом. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина - ОСОБА_3 . Вони мали намір укласти шлюб, але на час народження дитини, ОСОБА_2 не досягла 18-річного віку. Після припинення стосунків, відповідач разом із сином переїхала проживати за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . В 2016 році відповідач разом із дитиною покинула зареєстроване місце проживання, а в жовтні 2017 року зателефонувала його матері ОСОБА_4 та попросила її приїхати забрати дитину, так як вона не має коштів ані для того щоб його прогодувати, ані щоб привезти в с. Гнилиця Перша. Сама ОСОБА_2 виїхала до м. Харкова. В період із жовтня 2017 року по серпень 2020 року, тобто на протязі останніх трьох років, ОСОБА_3 , проживав разом з батьком та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 та перебував на повному утриманні позивача. Відповідач жодної участі в його утриманні не приймала, вона забирала дитину до себе лише раз на рік. При цьому, будь-яких перешкод матері дитини не чинилося. Спору щодо місця проживання дитини, участі у його вихованні та утриманні між ними не було, а виник, коли 02.08.2020 ОСОБА_2 в черговий раз приїхала взяти сина на місяць до себе та повідомила по телефону, що син буде проживати з нею.

Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні питання про місце проживання спільного з відповідачем малолітнього сина, враховуючи принцип рівності прав батьків та інтереси дитини, ОСОБА_1 просив врахувати наступне: він має власне житло, в якому створені усі необхідні умови для проживання сина, натомість, відповідач власного житла не має, її місце проживання взагалі ніде не зареєстроване, а тому залишення дитини разом із нею не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини; він офіційно працевлаштований та має постійний дохід в розмірі, достатньому для забезпечення матеріального утримання сина, натомість відповідач, якщо і має дохід, то за відсутності власного житла, вимушена витрачати значну його частину на оренду; зміна місця проживання дитини зменшить його контакти з рідним братом (меншим сином позивача), ОСОБА_5 , що, на думку позивача, зменшить їх родинну прив`язаність, а тому, також зашкодить їх інтересам; так як дитина ходить до дитячого садочку, то зміна його місця проживання із місця де він проживав усе своє свідоме життя призведе до розриву його соціально-побутових зв`язків, що також не в інтересах дитини.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 18.09.2020 прийнято позовну заяву та відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

12.10.2020 у зв`язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання відкладено до 10.30 год. 29.10.2020.

29.10.2020 за заявою відповідача підготовче судове засідання відкладено до 11.00 год. 19.11.2020.

19.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13.00 год. 23.12.2020.

23.12.2020 в зв`язку з перебуванням судді Подмаркової Ю.М. на лікарняному, судовий розгляд відкладено до 13.00 год. 27.01.2021.

27.01.2021 судовий розгляд відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 10.00 год. 08.02.2021.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позові. Він пояснив, що є батьком малолітнього ОСОБА_3 . Мати дитини ОСОБА_2 у жовтні 2017 року попросила забрати їх спільного сина і, починаючи з того часу, тобто більше трьох років, син проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою проживають також його дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_5 та мати ОСОБА_4 , які дуже добре ставляться до нього. Син відвідує дитячий садок. Для дитини створено необхідні умови для проживання та розвитку, він забезпечений усім необхідним. Відповідач, з 2017 року приїжджала до сина один раз на рік, починаючи з серпня 2020 року не відвідувала сина, не цікавилася ним, не телефонувала. Вказав, що визначення місця проживання малолітнього сина разом з ним буде відповідати інтересам дитини, він звик проживати в сім`ї батька і змінювати місце проживання дитини є недоцільним.

Відповідач ОСОБА_2 , яка повідомлялася про час та місце розгляду справи рекомендованими листами, направленими їй судом на адресу місця проживання (а. с. 30, 44-45) та шляхом направлення SMS-повідомлень, у судове засідання не з`явилася, не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала.

Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо місця проживання їх малолітньої дитини.

З копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області 21.05.2015, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21.10.2019, складеного депутатом сільської ради Товстоганом В.І. в присутності сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при здійсненні обстеження домоволодіння, яке належить ОСОБА_9 , комісією встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані проживаючими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інші особи, але фактично за даною адресою ніхто не проживає, фактичне місце проживання ОСОБА_2 невідоме, ОСОБА_3 фактично проживає з бабусею в с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області (а. с. 14).

Актом від 10.08.2020 складеного депутатом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області Бєлашовим О.М. в присутності сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_4 , з жовтня 2017 року по серпень 2020 року ОСОБА_4 разом зі своїм сином ОСОБА_1 , займалися вихованням та здійснювали постійний догляд за ОСОБА_3 (а. с. 19).

Відповідно до довідки № 01-14/45 від 12.08.2020, виданої комунальним закладом "Першогнилицький ліцей Великобурлуцької селищної ради", та довідки від 10.08.2020, виданої лікарем ОСОБА_12 , ОСОБА_3 систематично відвідує дошкільний підрозділ комунального закладу "Першогнилицький ліцей Великобурлуцької селищної ради" з 15.01.2018, до закладу дитина приходить завжди вчасно, із задоволенням, разом з бабусею ОСОБА_4 (частіше), або з татом, хлопчик зажди охайно одягнений, має змінний одяг, приносить цікаві іграшки, дитина розвинена, вихована, всім необхідним забезпечена, лікаря педіатра відвідує в супроводі бабусі та батька (а. с. 20, 21).

ОСОБА_1 з червня 2020 року працює оператором виробничої дільниці в товаристві з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро", загальна сума доходу за період з 16.06.2020 по 31.07.2020, за винятком утримань, становить 11 022,93 грн, характеризується позитивно, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 , довідкою про доходи від 21.08.2020 та характеристикою в.о. виконавчого директора Великобурлуцького елеватора ТОВ "АПК "Новаагро" Воловика С.І. (а. с. 22-27, 28, 29).

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 20.08.2009, виданого на підставі рішення по Гнилицькій Першій сільській раді, будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_1 (а. с. 30-31).

14.02.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 02 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 видане Великобурлуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області), від даного шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 34, 36).

З довідок виконавчого комітету Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області № 265 від 07.09.2020 та № 79 від 07.09.2020 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 20.05.2020 зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 44, 45).

27.10.2020 на підставі заяви ОСОБА_1 , з метою підготовки висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, службою у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації проведено обстеження умов його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та складено акт у якому зазначено: для виховання та розвитку дитини створені задовільні умови, для дитини відведена окрема кімната з необхідними меблями, достатня кількість одягу та взуття, дитсадок тимчасово не відвідує. В будинку проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , сім`я проживає за рахунок заробітної плати та підсобного господарства, є умови для постійного місця проживання дитини, подальше проживання дитини за даною адресою є доцільним (а. с. 89).

Згідно висновку органу опіки та піклування, складеного 24.11.2020, Великобурлуцька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 зі зміною місця реєстрації проживання ОСОБА_3 з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 . У висновку зазначено, що ОСОБА_1 створив належні умови для проживання дитини разом з ним, малолітній ОСОБА_15 забезпечений усім необхідним, дорослі достатньо приділяють уваги дитині, люблять та турбуються про нього, має друзів-однолітків, любить та добре грається з братиком ОСОБА_16 . Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_6 по материнські ставиться до його сина. ОСОБА_2 відмовилася від спілкування з представниками служби у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації, на засідання комісії не з`явилася (а. с. 101).

За клопотанням позивача, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_17 .

В ході судового розгляду допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що є матір`ю позивача та проживає з ним за однією адресою. ЇЇ син та відповідач ОСОБА_2 мають спільного сина. Разом вони проживали не тривалий період часу. В жовтні 2017 року їй зателефонувала ОСОБА_2 та попросила забрати онука, оскільки не в змозі забезпечити його належними умовами. З того часу ОСОБА_15 проживає разом з ними, для нього створено всі належні умови, батько дитини забезпечує усім необхідним. Онук зростає в турботі та любові. Мати дитини приїжджала до сина один раз на рік, на його день народження. З кінця серпня 2020 року зателефонувала лише один раз. Вихованням, доглядом та лікуванням займаються вона та її син, батько ОСОБА_15 .

Допитана у якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_18 . Вказала, що малолітній син ОСОБА_1 - ОСОБА_15 проживає разом з батьком. У будинку для нього створено необхідні умови для проживання, має багато іграшок. Дитина ходить до дитячого садку, куди його відводять або бабуся, або батько. Матір ОСОБА_15 жодного разу вона не бачила.

Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи.

Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини № 31111/04 від 07.12.2006 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 (заява № 2091/13) у справі "М. С. проти України" стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Також суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Втім, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Крім того, під час вирішення цієї справи слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частиною шостою статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Зоштегїеісі V . Оегтапу ») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («2липе§§ег у. Оегтапу») від 03 грудня 2009 року.

Суд, з огляду на вищенаведені положення законодавства про рівність прав та обов`язків обох батьків, відносини між сторонами, вважає необхідним зауважити, що визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною та не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки ОСОБА_2 має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обов`язки, як і ОСОБА_1 і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

Крім того, у разі виникнення інших обставин, встановлення тісного емоційного контакту між матір`ю та дитиною, місце проживання дитини може бути згодом визначено і з матір`ю.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що, враховуючи вік дитини, прив`язаність до батька, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком відповідає інтересам дитини.

Зазначеними вище доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що позивач ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 проживають разом більше трьох років за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання малолітнього сина, позивачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дитини.

Відповідач, яка у підготовчому судовому засіданні не визнала позовні вимоги, в подальшому неодноразово не з`явилася у судові засідання, чим виявила байдуже ставлення до вирішення питання визначення місця проживання її малолітнього сина.

Надана у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_2 характеристика учасника проекту "Центр матері та дитини", де зазначено що вона разом з сином ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебувала на проекті та належним чином доглядала за своєю дитиною, не спростовує доводів позовної заяви та не приймається судом до уваги.

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Судові витрати.

Оскільки позивач у позовній заяві та під час судового розгляду не вимагав відшкодування судових витрат, питання щодо їх розподілу між сторонами судом не вирішувалося.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Великобурлуцьким районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10.02.2021.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає в АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ;

третя особа - Служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, юридична адреса: смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, вул. Центральна, буд. 9, .

Головуючий: Ю.М. Подмаркова