ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 2-3774/11

провадження № 22-ц/4809/1552/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.07.2021, суддя Варакіна Н.Б., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Фортечного ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Дніпро) Поповкіної Оксани Дмитрівни,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою на дії державного виконавця Фортечного ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Дніпро) Поповкіної Оксани Дмитрівни.

На обґрунтування скарги зазначив, що у Фортечному відділі ДВС у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває на виконанні виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3774, який виданий 29.07.2011 Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на території України, починаючи стягнення з 29.06.2011 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отримавши, 23.06.2021 розрахунок заборгованості зі сплати аліментів вважає його виконаним із порушенням закону «Про виконавче провадження».

Зазначив, що державним виконавцем не враховано рішення суду від 17.05.2021, згідно якого заборгованість повинна бути зменшена на 9700 грн., неправильне застосована ст. 195 СК України, протиправне ігнорування п.1 ст.70 закону «Про виконавче провадження» та Постанови Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146., які вимагають перед визначенням розміру стягнення вирахувати податки. Зазначене призвело до штучного збільшення розміру аліментів.

Просив суд:

- зобов`язати державного виконавця припинити спотворювати рішення суду, про стягнення аліментів і в розрахунках використовувати те, що вирішив суд: не менше 30% від прожиткового мінімуму на території України до досягнення ОСОБА_1 повноліття.

- зобов`язати виконавця припинити приписувати доходи, яких у ОСОБА_1 не було, а саме виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

- зобов`язати виконавця зробити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у відповідності до рішення суду про стягнення аліментів та вимог п. 1ст. 70 закону «Про виконавче провадження», а саме «Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

- винести окрему ухвалу і притягнути до відповідальності, встановленої законом згідно п. 2 ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» осіб, які привласнили функції суду і виконують не рішення суду, яке вступило в законну силу а змінене рішення.

- винести окрему ухвалу і притягнути до відповідальності встановленої законом, згідно п. 2 ст. 18 ЦПК України, осіб, які відмовляються виконувати судове рішення. Зробити висновок у відповідності до п. 6 ст. 10 ЦПК України чи суперечить ч. 2 ст. 195 СК України з терміном «не працював» і з вимогою стягнення з доходу, який не належить особі, Конституції України.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.07.2021 у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції стосовно п. 2,3,6 вимог скарги, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.09.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.09.2021 справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції встановив, що згідно виконавчого листа виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 29.07.2011 року, по справі № 2-3774, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на території України, на утримання сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , почавши стягнення з дня звернення до суду, тобто з 29.07.2011.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2011 ВП № 27969797, державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Бендик Є.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3774, виданого 29 липня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда.

Постановою про передачу виконавчого провадження від 20.04.2017 зазначене виконавче провадження передано у Подільський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.

02.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3774 від 29 липня 2011 року до Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Суд першої інстанції зазначив, що вимоги про зобов`язання виконавця припинити спотворювати рішення суду про стягнення аліментів і в розрахунках використовувати те, що вирішив суд: не менше 30% від прожиткового мінімуму на території України до досягнення ОСОБА_1 повноліття є необґрунтовані, оскільки питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, тому зазначена вимога не ґрунтується на вимогах закону і задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги скаржника про зобов`язання виконавця припинити приписувати йому доходи, яких не було, а саме виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості то зазначені вимоги є необґрунтовані оскільки скаржник фактично не погоджується та на обґрунтування вимог посилається на розрахунок державного виконавця Желовніковой Ю. за період з 01.01.2016 по 30.09.2020.

Суд першої інстанції зазначив, що з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 вбачається, що довідка складена старшим державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Желовніковой Ю., а скарга яка є предметом судового розгляду подана на дії державного виконавця Фортечного ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) Поповкіної О.Д.

Крім того дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому, в тому числі і довідка-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 вже були предметом розгляду скарги ОСОБА_1 , за результатами якої Кіровським районним судом м. Кіровограда постановлена ухвала від 17.05.2021.

Суд першої інстанції зазначив, що з відомостей Головного управління ПФУ в Кіровоградській області вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 6033 грн. з якої відраховуються аліменти.

Оскільки пенсія відповідно до норм діючого законодавства не підлягає оподаткуванню тому безпідставно вважати, що державний виконавець, дії якої оскаржуються, повинна нараховувати аліменти, із суми, що залишається після утримання податків.

Суд першої інстанції зазначив, що посилання в скарзі на необґрунтоване не зарахування державним виконавцем під час розрахунку розміру заборгованості по сплаті аліментів сума в розмірі 9700 грн. є безпідставним.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2021 зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, включивши у розрахунок заборгованості квитанції на загальну суму 9700 грн.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого листа виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 29.07.2011 року, по справі № 2-3774, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на території України, на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , почавши стягнення з дня звернення до суду, тобто з 29.07.2011.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2011 ВП № 27969797, державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Бендик Є.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3774, виданого 29 липня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда.

Постановою про передачу виконавчого провадження від 20.04.2017 зазначене виконавче провадження передано у Подільський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.

02.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3774 від 29 липня 2011 року до Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підтвердження скарги посилається на розрахунок від 21.10.2020 р виготовлений старшим державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Желовніковой Ю. за період з 01.01.2016 року по 30.09.2020 року.

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 вбачається, що довідка складена старшим державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Желовніковою Ю.

З матеріалів справи вбачається, що дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому, в тому числі і довідка-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 вже були предметом розгляду скарги ОСОБА_1 , за результатами якої Кіровським районним судом м. Кіровограда постановлена ухвала від 17.05.2021.

Виконавче провадження передано до Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) лише 02.02.2021.

ОСОБА_3 прийняла виконавче провадження до свого провадження 08.02.2021.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 70 Закону «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з відомостей Головного управління ПФУ в Кіровоградській області ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 6033 грн, з якої відраховуються аліменти.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки пенсія ОСОБА_1 не підлягає оподаткуванню відповідно до діючого законодавства, тому безпідставно вважати, що державний виконавець, дії якої оскаржуються, повинна нараховувати аліменти, із суми, що залишається після утримання податків.

В частині доводів ОСОБА_1 , що державний виконавець безпідставно нарахував аліменти виходячи із середньої заробітної плати по регіону, виходячи із встановлених обставин справи можливо зробити висновок, що матеріали справи не містять належні та допустимі докази на спростування дій державного виконавця в цій частині нарахування аліментів, зокрема, що ОСОБА_1 в цей час перебував у трудових відносинах і отримував дохід і підтвердив зазначені обставини належними та допустимими доказами.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.07.2021, залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06.12.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: