ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2021 року м. Кропивницький

справа № 387/1652/13-ц

провадження № 22-ц/4809/175/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»; стягувач - Публічне акціонерне товариство «Імексбанк»;боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року (суддя Майстер І.П.),-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст доводів сторін та оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (далі - ТОВ «ФК «Фінрайт», заявник) звернулось до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області із заявою про заміну сторони позивача та стягувача на підставі ст. ст. 55, 442 ЦПК України, згідно з якою просило здійснити процесуальне правонаступництво у цивільній справі № 387/1652/13-ц відносно позивача (стягувача) Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») на ТОВ «ФК «Фінрайт»; замінити стягувача ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт» у виконанні рішення суду у цивільній справі № 387/1652/13-ц за позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №999-00034599/1 від 10 січня 2013 року у розмірі 62956,23 грн, а також судових витрат у сумі 629,57 грн. (а.с. 7-8).

В обгрунтування заяви зазначалось, що 31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» було укладено договір про відступлення прав вимоги, на підставі якого заявник набув прав вимоги до позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору (Боржників), у тому числі до ОСОБА_1 .

Вважає наявними визначені законом підстави для задоволення судом поданої заяви.

ОСОБА_1 у письмових запереченнях зазначив, що заява ТОВ «ФК «Фінрайт» не підлягає задоволенню з наступних підстав: отримана боржником копія заяви та доданих до неї документів не засвідчені відповідно до вимог законодавства; стягувач та заявник не звертались до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання; заявником не надано до суду доказів повідомлення боржника про укладення договору уступки права вимоги, доказів виконання умов договору щодо перерахування коштів на рахунок первісного кредитора, а також доказів невиконання боржником своїх зобов`язань перед первісним кредитором (а.с. 27-31).

У додаткових поясненнях на заяву боржник вказує також на те, що укладений між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» договір про відступлення прав вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу. Разом з тим, на переконання боржника, зазначений договір не відповідає вимогам закону щодо форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу, що зумовлює його недійсність відповідно до ст. 203 ЦК України (а.с. 33-35).

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення рішення суду у цивільній справі № 387/1652/13-ц за позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 62956,23 грн, а саме стягувача на ТОВ «ФК «Фінрайт».

У оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи, викладені у заяві ТОВ «ФК «Фінрайт», та зазначив про наявність визначених чинним законодавством підстав для її задоволення. Доводи і заперечення боржника судом відхилені як безпідставні.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_1 із зазначеним судовим рішенням не погодився та оскаржив ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року в апеляційному порядку. Згідно з поданою апеляційною скаргою просив оскаржувану ухвалу скасувати повністю з підстав, наведених у ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме: оскаржувану ухвалу від 05 жовтня 2020 року направлено скаржнику лише 09 жовтня 2020 року; ухвала суду не містить імен або найменувань учасників справи; скаржнику надіслані копії заяви та доданих документів, які не завірені належним чином; судом не взято до уваги сумніви боржника щодо достовірності письмового доказу - договору про відступлення права вимоги.

У частині доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права вказує, що суд не прийняв до уваги доводи боржника про відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення оплати за договором відступлення права вимоги, тобто належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Поза увагою суду залишились також доводи боржника щодо відсутності доказів повідомлення останнього про укладення договору відступлення права вимоги, а також доказів невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Стверджує, що договір про відступлення права вимоги від 31 березня 2020 року є нікчемним, а тому визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 листопада 2020 року апеляційну скаргуОСОБА_1 залишено без руху; запропоновано скаржнику у десятиденний термін з дня отримання копії ухвали усунути недоліки апеляційної скарги.

Оскільки недоліки апеляційної скарги були усунуті скаржником у встановлений судом строк, відповідно до ухвали від 16 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

21 грудня 2020 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду у Кропивницькому апеляційному суді, про що постановлено відповідну ухвалу.

Апеляційним судом у встановленому законом порядку повідомлено учасників справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.75, 81-85).

28 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ТОВ «ФК «Фінрайт» на апеляційну скаргу, згідно з яким заявник вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що сторонами договору про відступлення права вимоги його умови виконані у повному обсязі та належним чином. Чинним законодавством не передбачено обов`язкового повідомлення боржника про відступлення права вимоги до нього. Положення ст. 442 ЦПК України застосовуються незалежно від наявності та стану виконання виконавчого провадження (а.с. 90-92 ).

Заявник просить поновити строк, встановлений судом для подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначаючи, що на своєчасність подання відзиву вплинули обмеження та заходи по запобіганню поширенню коронавірусної хвороби.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

ТОВ «ФК «Фінрайт» до відзиву на апеляційну скаргу надало докази, які до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки заявником необґрунтовано неможливість їх подання до суду першої інстанції. Однак до відзиву долучений належним чином завірений договір № 126 про відступлення прав вимоги від 31 03.2020 року між ПАТ "ІМЕКСБАНК" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНРАЙТ"з повним текстом договору. На примірник долучений до матеріалів справи звертав увагу представник боржника, акцентувавши увагу, що частина пунктів договору не повністю відображена.

Своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні заявник не скористався.

Присутній у судовому засіданні представник скаржника просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представникаборжника, перевіривши оскаржувану ухвалу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Встановлені судами обставини справи

Як встановлено апеляційним судом, матеріали цивільної справи № 387/1652/13-ц за позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту були знищені як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення, що підтверджується актом Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2019 року № 1 «Про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (а.с.4-6). На адресу суду апеляційної інстанції направлено сформовані місцевим судом матеріали оскарження ухвалиДобровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року разом з копією рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2013 року у даній справі.

Так, відповідно до рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2013 року у справі № 387/1652/13-ц позов ПАТ «Імексбанк» задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 999-00034599/1 про надання кредиту від 10 січня 2013 року в сумі 62 956,23 грн. та судові витрати в сумі 629,57 грн. (а.с. 1-3).

31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» (Первісний кредитор, Банк) та ТОВ «ФК «Фінрайт» (Новий кредитор) за результатами електронних торгів (аукціону) укладено договір про відступлення прав вимоги № 126 (а.с. 9-10). Відповідно до умов цього Договору, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників фізичних осіб (Боржників), зазначених у Додатку №1 цього Договору , включаючи право вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (п. 14 Договору).

З копії Витягу з Додатку №1 до Договору № 126 від 31 березня 2020 (Витяг з Реєстру договорів та боржників) вбачається, що до заявника як Нового кредитора перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №999-00034599/1 від 10 січня 2013 року на загальну суму заборгованості в розмірі 140 837,01 грн. Витяг з Реєстру договорів та боржників скріплений підписами повноважних осіб і круглими печатками Банку та Нового кредитора (а.с. 11).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статті 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція є усталеною та викладена,зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року №6-1355/10, від 05 грудня 2018 року №643/4902/14-ц, від 12 квітня 2019 року № 756/913/16-ц.

Колегією суддів враховано, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Підсумовуючи викладене слід дійти висновку, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, за викладених обставин та враховуючи, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в зазначеній частині, є обґрунтованою та відповідає вимогам чинного законодавства заміна у даній справі сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «Імексбанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Фінрайт».

При цьому, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги боржника, враховуючи наступне.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.

Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Ураховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності.

Апеляційний суд зауважує, що у матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності судових рішень про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 31 березня 2020 року № 126, скаржником відповідні докази не надані.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Фінрайт» на підставі договору про відступлення прав вимоги як Новий кредитор набув права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним зобов`язанням останнього, у зв`язку з чим заява про заміну сторони (стягувача) правонаступником ґрунтується на вимогах закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі № 0910/2-103/2011 (провадження № 61-13311св20).

З огляду на презумпцію правомірності правочину, у разі не спростування якої всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника щодо відсутності доказів на підтвердження обставин здійснення заявником оплати Банку за договором про відступлення прав вимоги від 31 березня 2020 року № 126.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні апеляційним судом до уваги також не приймаються. Колегією суддів враховано, що відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням. Тобто, перехід права вимоги до нового кредитора не звільняє боржника від обов`язку виконувати умови укладеного ним кредитного договору, а неповідомлення боржника про заміну кредитора може мати негативні наслідки саме для нового кредитора, а не для боржника.

Нормою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що скаржник не надав доказів повного або часткового виконання ним рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2013 року у справі № 387/1652/13-ц на користь Первісного кредитора ані до укладення договору про відступлення прав вимоги від 31 березня 2020 року № 126, ані після його укладення.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає обмеження або порушення прав боржника, у зв`язку з неповідомленням останнього про заміну кредитора у зобов`язанні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є необґрунтованими.

Не вбачає колегія суддів також і порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону.

Так, відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Виходячи з аналізу зазначеної процесуальної норми, слід дійти висновку, що процесуальним законом висуваються вимоги до копій тих письмових доказів, які подаються учасниками справи до суду, оскільки саме судом здійснюється їх дослідження та правова оцінка. Апеляційним судом взято до уваги, що звертаючись до суду із заявою у даній справі, ТОВ «ФК «Фінрайт» на підтвердження власних доводів надало до суду належним чином засвідчені керівником заявника копії письмових доказів.

Оскільки надіслання боржнику незасвідчених або неналежно засвідчених додатків до заяви ТОВ «ФК «Фінрайт» про заміну стягувача не перешкоджало з`ясуванню судом фактичних обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і встановленню прав і обов`язків осіб, які є суб`єктами даних відносин, зазначена обставина на законність оскаржуваного судового рішення не впливає.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником були подані до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що у спірних правовідносинах відбулася заміна стягувача.

Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення скаржником вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин.

Оскільки вказані доводи не впливають на правомірність передачі права вимоги за зобов`язанням, визначеним кредитним договором, та не спростовують законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, у апеляційного суду відсутні визначені законом підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний