ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2506/21 Справа № 216/3919/17 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/3919/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 листопада 2020року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2017 року, у справі №216/6187/16-п, було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який 11 грудня 2016 року, близько 17 години 33 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Тарапаківська в районі електроопори № 24 в м. Кривому Розі, не був уважним, не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на стоячий ліворуч в зустрічному напрямку автомобіль Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивачки, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали технічні і механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, після чого залишив місце ДТП до якої він був причетний. ОСОБА_2 визнав свою провину в порушені правил дорожнього руху повністю. Постанова набрала законної сили 31.01.2017 року.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів, а саме: автомобілем ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

14.02.2017 року позивачка звернулася письмово до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. 03.03.2017 року її автомобіль Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , був оглянутий експертом цієї страхової компанії ОСОБА_3 , після чого ним був складений протокол (акт) про огляд транспортного засобу.

12.04.2017 року, на картковий рахунок позивачки в ПАТ «ПриватБанк», № НОМЕР_3 , страховою компанією на відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку з ДПТ була перерахована сума в розмірі 22966 грн 69 коп.

31.03.2017 року позивачка звернулася до судового експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 із заявою про проведення автотоварознавчого висновку пошкодженого автомобіля. За проведення оцінки вартості завданих збитків позивачем було здійснено оплату у сумі 1800 грн. 14.04.2017 року, у присутності відповідача, судовий експерт ОСОБА_4 провів дослідження та надав висновок.

Згідно з висновком автотоварознавчого експертного дослідження №Д22/04/17 від 18.04.2017 року встановлено, що відповідач своїми діями спричинив їй, як власнику автомобіля Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , матеріальну шкоду у розмірі 39661 грн 94 коп.

Оскільки, страхова компанія відшкодувала позивачці 22966 грн 69 коп, то не відшкодованою залишається різниця між цією сумою та сумою визначеною під час проведення автотоварознавчого дослідження, а саме: 16665 грн 25 коп (39661 грн 94 коп 22966 грн 69 коп).

Крім того, своїми діями ОСОБА_2 спричинив їй не тільки матеріальну, а і моральну шкоду, яка полягає у тому, що позивачка та її діти, які знаходилися в той час в автомобілі, перенесли емоційний стрес, а сам ОСОБА_2 , намагаючись уникнути відповідальності, покинув місце ДТП, його довелося розшукувати, він навіть не пересвідчився чи все гаразд з людьми, які знаходилися в транспортному засобі. Позивачка зазначає, що пережила та переживає моральні та емоційні страждання з приводу пошкодження свого автомобіля, так як протягом тривалого часу не могла використовувати його за призначенням, що позбавило її нормальних життєвих зв`язків. Всі подальші кроки вимагали від неї додаткових зусиль для організації звичного ритму життя.

У зв`язку з вищевикладеним, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16665,25 грн та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. А також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судові витрати, які складаються з витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1800,00 грн та судового збору в сумі 640,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16665,25 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1800,00 грн. та судового збору в сумі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, зменшивши суму стягнення моральної шкоди до 2 000,00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно зазначив у рішенні про те, що висновок автотоварознавчого експертного дослідження №Д22/04/17 від 18.04.2017 року сторонами не оскаржується, адже відповідач подавав клопотання про виклик в судове засідання експерта ОСОБА_4 , яке не було розглянуто судом.

Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів, а саме: автомобілем ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», з лімітом відповідальності за матеріальну шкоду 100 000,00 грн. Оскільки, сума завданих збитків не перевищує ліміту відповідальності страховика, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування завданої шкоди. При цьому, вважає, що суму недоплати має відшкодовувати саме страховик.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2016 року, близько 17 години 33 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Тарапаківська в районі електроопори № 24 в м. Кривому Розі, не був уважним, не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на стоячий ліворуч в зустрічному напрямку автомобіль Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , в результаті ДТП автомобілі отримали технічні і механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2017 року (а.с. 15) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2017 року (а.с. 16) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., у зв`язку з тим, що 11 грудня 2016 року близько 17 години 33 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Тарапаківська в районі електроопори № 24 в м. Кривому Розі залишив місце ДТП до якої він був причетний.

Постанови не оскаржені та набрали законної сили 31.01.2017 року.

В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України наявність винних дій ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.12.2016 року, є доведеною та не підлягає доказуванню, що не заперечується й самим відповідачем ОСОБА_2 ..

На час скоєння вказаного ДТП, ОСОБА_1 була належним володільцем пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника автомобіля ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

14.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася письмово до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування (а.с. 19-22).

03.03.2017 року автомобіль Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , був оглянутий експертом страхової компанії ОСОБА_3 , після чого, ним був складений протокол (акт) про огляд транспортного засобу (а.с. 23).

12.04.2017 року на картковий рахунок ОСОБА_1 в ПАТ «ПриватБанк», № НОМЕР_3 , ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку із ДПТ була перерахована сума в розмірі 22 966,69 грн.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д22/04/17 від 18.04.2017 сума матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП автомобілю Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 39661,94 грн (а.с.26-54).

Задовольняючи позовні вимоги в частині покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку зі сплати майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 16 665,25 грн., суд першої інстанції виходив з вини відповідача ОСОБА_2 у ДТП та його обов`язку, як володільця транспортного засобу, нести відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, та наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 1187 ЦК України для її відшкодування. При цьому, суд дійшов висновку, що у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому стягнув з відповідача на користь позивача різницю між фактично завданими збитками та розміром фактично виплаченого страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, у наведеній частині, не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідо до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні позиції висловлені в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 490/5676/18, провадження № 61-11612св19 та Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 756/2632/17 провадження № 61-12032св19.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах ліміту відповідальності страховика.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, у межах страхового ліміту на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника автомобіля ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн. (а.с. 105).

12.04.2017 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», на відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку із ДПТ, виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 22 966,69 грн.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д22/04/17 від 18.04.2017 року, сума матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок ДТП автомобілю Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 39661,94 грн (а.с.26-54).

Отже, розмір завданих збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, а позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів того, чи повідомляла вона страхову компанію про незгоду з виплаченим розміром страхового відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог позивачки ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих ДТП, в розмірі 16 665,25 грн., необхідних для відновлення автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 800,00 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача по справі, на час ДТП була застрахована у ТДВ ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», а розмір завданої позивачці шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, який визначений в розмірі 100 000,00 грн. (а.с.105), та тільки у разі недостатності ліміту відшкодування страхового відшкодування позивачка набуває право на звернення з позовом про відшкодування завданої матеріальної шкоди до особи, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивачка по справі ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП до належного відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 1167 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_2 є винним у завданні шкоди, належному позивачці майну (пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), а тому й повинен нести відповідальність за заподіяну з його вини моральну шкоду позивачці, розмір якої суд визначив у 5 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок пошкодження автомобіля позивачки, порушився її звичний життєвий уклад, вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносила душевні та моральні страждання, колегія судді дійшла висновку, що, в даних обставинах, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди в 5 000,00 гривень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є неприйнятними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих ДТП, в розмірі 16 665,25 грн., необхідних для відновлення автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 800,00 грн., з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 201,60 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити часткво.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 16 665,25 грн., необхідних для відновлення автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 800,00 грн.- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 16 665,25 грн., необхідних для відновлення автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_2 , та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 800,00 грн. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 201 (двісті одна гривня) 60 (шістдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: