Ухвала

03 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 522/15037/15

провадження № 61-18462ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ткачука О. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ІН - ФАКТОР» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Порто-Франко», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Красюка Ігоря Івановича, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження у вказаній справі,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2021 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня

2017 року, постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року, постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року в указаній справі.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявник просить переглянути судові рішення у справі № 522/15037/15, які ухвалені у різних провадженнях, зокрема за заявою товариства з обмеженою відповідальністю

«ІН-ФАКТОР» про заміну сторони виконавчого провадження

(провадження № 6/522/119/17) та за заявою ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження (провадження № 6/522/445/18).

У касаційній скарзі відсутня прохальна частина.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, у якій уточнити вимогу клопотання, зазначивши які судові рішення, у якому саме провадженні у цій справі він просить переглянути.

У випадку оскарження ОСОБА_4 судових рішень у різних провадженнях у цій справі, заявнику необхідно подати до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду касаційні скарги по кожному провадженню окремо.

Крім того, подана касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції було отримано лише 12 жовтня 2021 року.

За приписами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України встановлено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

У разі доведення заявником недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, то в цьому випадку для відліку строку на касаційне оскарження застосовуються положення частини другої статті

390 ЦПК України, відповідно до якої заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження в разі подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Проте, заявником не надано жодних доказів на підтвердження недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.

Крім того, з оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що саме ОСОБА_1 подавав апеляційні скарги.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як видно із Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувані постанови апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року оприлюднені 28 грудня 2020 року.

Також з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій

просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист

№ 522/15037/15-ц, що виданий 04 жовтня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси та знаходиться на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року у задоволенні заяви

ОСОБА_1 відмовлено. В описовій частині вказаної ухвали вказано про ухвалення судами оскаржуваних заявником судових рішень. На ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

З наведеного вбачається, що заявнику було відомо про зміст оскаржуваних судових рішень ще у серпні 2021 року. Однак із касаційною скаргою він звернувся до Верховного Суду лише у листопаді 2021 року. Причин такого тривалого пропуску строків оскарження заявником не пояснюється.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, заявнику слід звернутись до суду касаційної інстанції з клопотанням (заявою) про поновлення строку касаційного оскарження, у якому (якій) навести поважні підстави для поновлення такого строку та надати докази для їх підтвердження.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржене з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскарженому судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При цьому, у разі подання касаційної скарги на підставі пунктів 1, 2 та

3 частини другої статті 389 ЦПК України слід зазначити, щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах не був врахований судом апеляційної інстанції або відсутній висновок Верховного Суду, чи від висновку щодо застосування якої норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, необхідно відступити.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник не вказує у чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Крім того, у порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої

статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги з її копіями та доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

Крім того, заявником у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 1 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2 270 грн.

Враховуючи викладене, заявник за подання касаційної скарги сплатити

454 грн судового збору або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У випадку подання заявником касаційних скарг за різними провадженнями у справі, судовий збір слід сплатити за кожну касаційну скаргу окремо.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у

м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із наведених норм права, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк усуне недоліки касаційної скарги, вона вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усуне недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, скарга вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати причину пропуску строку на касаційне оскарження, наведену у касаційній скарзі ОСОБА_1 , неповажною.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року, постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року, постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

В залежності від виконання цієї ухвали настають наслідки, передбачені Законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. С. Ткачук