ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9123/21 Справа № 183/1983/19 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс" третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" біла Ірина Володимирівна про визнання припиненим кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", де третьою особою визначив уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Білу І.В. на предмет визнання припиненим кредитного договору №859808/ФЛ, укладеного 28 липня 2008 року між ним та ВАТ "КБ "Надра" (а.с.1-4).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено (а.с.133-136).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувося до суду з апеляційною скаргою, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.147-150).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого стало ПАТ КБ «Надра», а в подальшому ТОВ «Спектрум Ессетс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 859808/ФЛ, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 106704 грн. на споживчі цілі, на придбання земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Кредитний договір укладався строком до 12 липня 2018 року, за користування кредитом передбачено сплату відсотків у розмірі 18% річних (а.с. 7-8).

Судом першої інстанції досліджувалась надана досудова вимога, датована 13 листопада 2012 року, у відповідності до якої, Банк пропонував позивачеві протягом 30 днів з дати отримання вимоги погасити наявну заборгованість у розмірі 176416,29 грн. (а.с. 9).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за кредитним договором № 859808/ФЛ від 28 липня 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що припинення кредитних зобов`язань можливо за умов повного погашення кредиту, доказів чого суду позивачем надано не було, внаслідок чого, в силу ст. 599 ЦК України зобов`язання не можуть бути визнані припиненими, а наявність судової цивільної справи щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором також унеможливлює визнання таких кредитних правовідносин між цими сторонами припиненими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Разом з тим, колегія суддів враховує визначену позицію касаційної інстанції з даного питання, яка викладена на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 у постанові Велика Палата (ВП) Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц , де остання відступила та конкретизувала власний правовий висновок щодо порядку досудового повернення кредиту. ВП ВС визначила, що «якщо кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника і кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року) щодо направлення позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором».

Даному рішенню передував правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, в якому судді не прийняли до уваги доводи клієнта (боржника) стосовно того, що банк звернувся до суду з передчасним позовом. Натомість судді вказали, що якщо на момент розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена, то суди не можуть відмовляти в задоволенні позовних вимог. Право на звернення за захистом до суду є безумовним і кредитор може вимагати дострокового повернення кредиту, зокрема, шляхом пред`явлення позову до суду.

Проте зазначеною постановою від 26 травня 2020 року ВП ВС відступає від вищевказаного правового висновку. Колегія суддів вказала, що якщо кредитор за вищевказаними наслідками бажає дострокового повернення всього кредиту, то повинен направити вимогу клієнту та повідомити його, що у випадку не погашення прострочки протягом 30 днів (60 днів за іпотекою) настане момент сплати всієї суми виданих коштів. Протягом вказаного строку позичальник може погасити вказану суму, що призведе до втрати чинності вимоги кредитора та, як наслідок, до повернення у графік платежів.

Тому судді ВП ВС зазначили, що їх правовий висновок від 2019 року, який до того ж мав місце на час ухвалення рішення по справі судом першої інстанції, не враховує вказані положення законодавства та вирішили відступити від нього. За відсутності факту направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав, - ні.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що хоча в рішенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року і встановлений факт отримання 23 листопада 2012 року ОСОБА_1 досудової вимоги ПАТ "КБ "Надра" щодо дострокового погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги, та це не є підставою для припинення кредитних зобов`язань в цілому, а стосується лише нарахування банком поза межами строку дії договору, який в даному випадку сплинув 24 грудня 2012 року, процентів за невиконання грошового зобов`язання, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18), що також спростовує обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Так, ст.12 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

При вирішенні справи, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров