ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9870/21 Справа № 201/3562/19 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави України в особі судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року закрито провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з держави Україна в особі судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 моральної шкоди, з підстав, не пов`язаних з незаконним засудженням позивача, незаконним його притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням щодо нього запобіжного заходу, незаконним його затриманням, незаконним накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт чи ухваленням судом незаконного рішення в цивільній справі, у разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, суд приходить до висновку про те, що провадження у справі відкрито помилково та у суду відсутня юрисдикція на вирішення цього спору в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та справу направити до районного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до держави Україна в особі судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що суддя ОСОБА_2, здійснюючи правосуддя у справі за його позовом, невірно зрозумів вживане ним дієслово, внаслідок чого відмовив йому у захисті його права та почав систематично заявляти собі самовідводи в інших справах за його участі, посилаючись на необ`єктивність позивача, а фактично заявляв відвід позивачу, після чого брав самовідвід. З квітня 2017 року суддя ОСОБА_2 зробив цю практику тотальною і наступні 2 роки перебував у суцільному самовідводі в кількох десятках справ, які потрапили до суду. Деякий час позивач не реагував на спроби судді зашкодити його репутації, однак з 12 березня 2019 року суддя ОСОБА_2 змінив, з невідомих йому причин, свою позицію, знехтував власними остаточними рішеннями про неможливість участі у справах позивача, та постановив у справі № 201/2897/19 ухвали про залишення позовної заяви без руху та про повернення позову внаслідок неусунення недоліків. Позов ОСОБА_1 не містив визначеного суддею ОСОБА_2 недоліку, оскільки був обґрунтований наявністю делікту та суттєвостю немайнової шкоди, завданої незаконними діями прокуратури Дніпропетровської області, шляхом піддання сумніву сповідованого позивачем категоричного імперативу. Вважає, що в ухвалі від 12 березня 2019 року суддя спотворив зміст його заяви, а також категоричний імператив Канта, чим публічно проявив зневагу до людства, знань, того, що відрізняє людину від тварини, поставив себе та всіх учасників цивільних відносин, всього населення України, яке є невід`ємною частиною людства, у становище поза межами людства. У спірних правовідносинах відповідач, представником якого є суддя ОСОБА_2, змушує його, як особу, що і так натерпілась від протиправних дій відповідача, захищати від протиправних посягань не лише себе самого, але й людство у цілому та світову культуру, які суддівському корпусу цілком байдужі внаслідок сповідання виключно матеріальних інтересів. Моральну шкоду оцінює з урахуванням цінності культурної спадщини Європи, яка зруйнована діями відповідача, душевних страждань від численних образливих для нього та людства тверджень судових актів судді ОСОБА_2 та затягування такими актами кількох десятків справ позивача та з урахуванням виняткових для нього зусиль, скерованих не тільки на захист власного права, але й всього людства. Через те, що протиправні дії вчиненні саме суддею ОСОБА_2, він є належним представником держави у спірних правовідносинах.

Отже, позов ОСОБА_1 обґрунтований фактичною незгодою з постановленою суддею ОСОБА_2 ухвалою від 12 березня 2019 року про повернення позову та з її мотивуванням, а також вчиненими цим суддею діями при відправленні правосуддя в інших справах за позовами ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року визначено підсудність цієї справи Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою суду від 02 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання, а в подальшому ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року закрито провадження у справі

Закриваючи провадження у справі, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з держави Україна в особі судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 моральної шкоди, з підстав, не пов`язаних з незаконним засудженням позивача, незаконним його притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням щодо нього запобіжного заходу, незаконним його затриманням, незаконним накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт чи ухваленням судом незаконного рішення в цивільній справі, у разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, суд приходить до висновку про те, що провадження у справі відкрито помилково та у суду відсутня юрисдикція на вирішення цього спору в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.11 ст. 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine), N 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення ст.ст. 1174, 1176 ЦК України.

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи "заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), "позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави України в особі судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної ухвалою від 12 березня 2019 року про повернення позову та з її мотивуванням, а також вчиненими цим суддею діями при відправленні правосуддя в інших справах за позовами ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц викладені висновки, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвалу суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко