ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1733/21 Справа № 201/7556/19 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та нематеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та нематеріальної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року зазначену позовну заяву було залишено без розгляду з тих підстав, що позивач повторно не з`явився до суду без поважних причин.

В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування ухвали.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Залишаючи позовні заяви без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач не з`являється в судове засідання на протязі тривалого часу, що свідчить про зловживання своїми процесуальними правами.

Проте з даним висновком колегія суддів не може погодитись.

Частиною 5 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Дані положення також закріпленні в ст.257 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь у судових засіданнях призначених на 05 грудня 2019 року, 30 квітня 2020 року, 16 червня 2020 року, 20 липня 2020 року.

Щодо неявки до судових засідань призначених на 20 січня 2020 року та 01 квітня 2020 року заявник надав заяву про їх перенесення у зв`язку зі своїм від`їздом та неможливості приймати участь у зазначені дати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не з`явився до судового засідання призначеного на 22 вересня 2020 року, яке було відкладено на 19 жовтня 2020 року, проте матеріали справи не містять будь-яких доказів належного повідомлення позивача про судове засідання призначеного на 19 жовтня 2020 року.

Виходячи з викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено зловживання позивачем процесуальними правими та затягування розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 приймав участь у судових засіданнях призначенних у даній справі про які його було повідомлено належним чином.

Крім того, вирішуючи питання про залишення позову без розгляду судом першої інстанції не було досліджено причини неявки позивача у судове засідання призначене на 19 жовтня 2020 року. Також причини його неявки у зазначене судове засідання не було визнано в судовому порядку неповажними, що суперечить вищевказаній нормі закону.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Зважаючи на зазначені обставини, районний суд, вирішуючи питання про залишення позовних заяв без розгляду, повинен був перевірити всі підстави неявки позивача до судового засідання, оскільки вони мають суттєве значення для вирішення даного питання.

Надто суворе тлумачення процесуальних норм може позбавити заявника права доступу до суду. Формальне обмеження процесуальних прав учасників процесу завдає шкоди суті права доступу на справедливий судовий розгляд справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для залишення позову без розгляду у суду першої інстанції не було.

При наявних порушеннях процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров