Справа № 462/4918/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - Пилип`юк Г. М.

за участю секретаря Дмитрук Р.-А.Р.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в подальшому уточнивши позовні вимоги і просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що основним квартиронаймачем даної квартири був дід позивача, ОСОБА_5 , до складу сім`ї діда належали ОСОБА_6 - його дружина, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 його доньки. В листопаді 2010 року за взаємної згоди всіх повнолітніх осіб відповідачка повторно зареєструвалася в даному житловому приміщенні, однак не вселялася в нього, оскільки продовжує проживати разом з чоловіком та неповнолітнім сином у АДРЕСА_2 . Відповідачка не приймає участі в утриманні квартири, не приймає участі в оплаті за комунальні послуги, давно втратила зв`язок із спірним житловим приміщенням. Таким чином така обставина перешкоджає позивачу у праві вільно користуватись своїм майном, а тому звертається до суду із даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та доповнив, що відповідачка не проживає у вищезазначеній квартирі більше 6 місяців, що підтверджується актами ЛКП «Сигнівка», та УК«НОВА ОСЕЛЯ», довідкою про склад сім`ї, зазначає, що перешкоди у користуванні житлом їй ніхто не чинив, жодних особистих речей відповідачки в обумовленій квартирі немає, вона ніколи не здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги. Просить позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні 13.01.2021 року проти задоволення позову заперечила та пояснила, що справді за даною адресою вона не проживає більше 10 років, Після одруження вона жила з чоловіком окремо, її сестра також після одруження жила з чоловіком окремо, оскільки дана квартира є однокімнатною, а тому немає можливості там проживати. Деякий час вона працювала в Італії, а вже більше 10 років проживає у будинку чоловіка, у с. Малехів Жовківського району Львівської області. Іншої нерухомості вона немає. Періодично надавала батькам кошти на оплату житлово-комунальних послуг, передавала кошти на ремонт балкону, після смерті батьків рахунків за житлово-комунальні послуги не оплачує. З 1991 року вона була зареєстравана за адресою: АДРЕСА_3 , потім знялася з реєстрації, а у 2010 році знову була зареєстрована за даною адресою. Вона не могла подумати, що сестра та її племінник будуть ставити питання про визнання її такою, що втратила право користування даною квартирою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що відповідачка немає іншого житла, проживає в будинку чоловіка, допомагала батькам сплачувати витрати на житлово-комунальні послуги.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ордера №53 від 07.05.1990 року ОСОБА_5 разом з сім`єю в кількості 4 осіб надано право на заселення в квартиру АДРЕСА_4 . Право на проживання отримали: ОСОБА_5 (основний квартиронаймач), ОСОБА_6 (його дружина), ОСОБА_9 (дочка) та ОСОБА_8 (дочка) /а.с. 7/

Відповідно до свідоцтва про смерть, СЕРІЯ НОМЕР_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 44/

Як вбачається з довідки ЛКП «Сигнівка» від 01.06.2020 р. за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4 (донька наймача), ОСОБА_2 (внук наймача), ОСОБА_3 (донька наймача), ОСОБА_6 , (дружина наймача), основний квартиронаймач ОСОБА_5 померлий, квартира у державній власності (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про смерть, СЕРІЯ НОМЕР_2 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 45/

Відповідно до довідки № 91 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 16.09.2020 р. за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 (внук основного квартиронаймача), ОСОБА_3 (донька основного квартиронаймача), ОСОБА_4 (донька основного квартиронаймача), основна квартирнаймач, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50).

Відповідно до актів ЛКП «Сигнівка» від 02.06.2020 р., 10.06.2020 р., 30.06.2020 р. встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , але фактично на даний час там не проживає більше пів року/а.с. 9,10,11/ Відповідно до актів УК «Нова оселя» від 02.07.2020р., 06.08.2020 р., 01.10.2020 р. встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , але фактично на даний час там не проживає, зі слів сусідів ОСОБА_3 з 01.01.2020 р. не проживає за вищевказаною адресою./а.с. 12,13, 49/. Відповідно до акта УК «Нова оселя» від 01.10.2020 р., встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживав разом із своєю бабусею ОСОБА_6 до для її смерті, про що підтверджують сусіди /а.с. 64/

Відповідно до довідки №3142 від 02.09.2008 року про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, у квартирі за адресою : АДРЕСА_3 , прописані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с. 62/

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частинами першою, другою статті 71ЖК Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України, щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК Української РСР).

Аналіз статей 71,72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні понад шість місяців та відсутність поважних причин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 „ Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50; у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «Необхідне в демократичному суспільстві» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Установлено, що предметом позову є визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 71 ЖК. Відповідно до встановлених обставин, а також документального підтвердження квартира АДРЕСА_1 не приватизована. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у житловому приміщенні без поважних причин. З представлених ним актів та інших доказів, представлених в судове засідання, а також зі слів самої відповідачки встановлено, що вона не проживає за вище зазначеною адресою більше шести місяців.

Відповідачка в судовому засіданні підтвердила факт того, що ій не чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням, інших поважних причин непроживання відповідачки у даному житловому приміщенні в судовому засіданні не встановлено.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

А тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та визнати відповідачку ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки вона понад 6 місяців не проживає за даною адресою, а під час розгляду справи не встановлено поважності причини її відсутності чи наявності домовленості між нею та власниками житла щодо порядку користування квартирою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.81,141, 264, 265 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. М. Пилип`юк

Оригінал рішення.