Справа № 681/871/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року Полонський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді - Дідек М.Б.

секретаря судових засідань - Богданевич О.О.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 ,

відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Полонська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

30.06.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо земельного частки (паю).

На обґрунтування заявлених з урахуванням уточнених позовних вимог зіслались на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері ОСОБА_6 відкрилася спадщина, майно якої складалося: із житлового будинку з надвірними спорудами, майнових паїв, а у 2019 році їм стало відомо, що крім згаданого майна відкрилась спадщина на земельну частку (пай).

Являючись спадкоємцями першої черги за законом, у цьому ж році вони звернулися до Полонської районної державної нотаріальної контори про отримання спадщини на земельну частку (пай). Із роз`яснення нотаріуса їм стало відомо, що дану спадщину у тому числі і на земельну частку (пай) у 2002 році отримала відповідачка ОСОБА_4 за заповітом.

Поскільки на час відкриття спадщини вони, позивачі, являлися непрацездатними у зв`язку з інвалідністю 3 групи кожна, тому мали право на обов`язкову частку спадщини, незалежно від змісту заповіту, не менше 2/3 частини частки, яка б належала кожному з них при спадкуванні за законом.

Проте відповідачка, яка є їх рідною сестрою, приховала від нотаріуса , що крім неї є інші спадкоємці, зокрема вони позивачі, які являються непрацездатними у зв`язку з інвалідністю, чим були неправомірно позбавлені права на спадкування.

Посилаючись також на те, що після смерті матері вони з належного їй будинку на пам`ять та згадку про неї взяли в користування фото на яких була зображена їх мати та її особисті речі: хустини, одяг, речі домашнього вжитку. Зокрема ОСОБА_1 : фотознімки, хустину і кофту, а ОСОБА_2 - пальто.

Вважаючи, вони такими діями вступили в управління та володіння спадковим майном, а також, що вони періодично разом та кожна окремо приходили до будинку матері, де проводили певний час, спілкуючись із племінником ОСОБА_10 та членами його сім`ї які на той час проживали у даному будинку, тому набули право на спадщину.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили скасувати свідоцтво про право власності на спадщину на земельну частку (пай) .

Відповідач у своєму відзиві та у судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6 , яка за віком та станом здоров`я потребувала догляду з 1981 року по день смерті постійно проживала з нею у її будинку. Після смерті матері відкрилась спадщина, майно якої складалось із: житлового будинку з надвірними спорудами, присадибної ділянки майнових паїв та земельної частки (паю), які мати заповіла їй згідно заповіту складеного 18.06.1997року. В шестимісячний строк звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, а 21.08.2002 року отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Після смерті матері про наявність спадкового майна, у тому числі і земельної частки (паю) позивачам було відомо, і будь-якого спору з цього приводу між ними не виникало і з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не зверталися. Лише у 2019 році звернулися до нотаріуса про видачу їм свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай).

Відповідачка також стверджувала, що будь-яке майно належне покійній матері, у тому числі її фотографії, хустини та речі домашнього вжитку не брали і фактично спадщини не прийняли.

Крім того, вона заначила, що мати у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я вимагала догляду, тому 1981 року і до дня своєї смерті постійно проживала спільно з нею, у її будинку і все належне їй майно, у тому числі і те, на яке вказували позивачі знаходилося у її будинку і ними не забиралося, тому заявлені ними вимоги є безпідставними, тому просила щодо позову про визнання свідоцтва про право на спадщину щодо земельного частки (паю) недійсним, застосувати строк позовної давності.

Третя особа на стороні відповідача: Полонська державна нотаріальна контора до суду не прибула, подали заяву про розгляд справи у їхню відсутність.

Суд заслухавшидоводи та заперечення сторін їх представників, дослідивши обставини та матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

У справі встановлено, що мати сторін ОСОБА_6 1917 року народження, з 1981 року і до дні своєї смерті спільно проживала зі своєю дочкою ОСОБА_4 , відповідачкою по справі, у належному останній житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту, посвідченого 18.06.1997 року Новоселицькою сільською радою Полонського району Хмельницької області, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті все своє майно, що буде їй належати на день смерті заповіла на ім`я ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.04.2001 року № НОМЕР_1 .

Відповідно до рішення Новоселицької сільської ради Полонського району Хмельницької області від 27.03.2002 року № 216 на ім`я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 , зареєстрованого в Полонському БТІ за № 128, р/к №12.

ОСОБА_6 відповідно до свідоцтв серії НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 на праві власності належали майнові паї члена СВК ім. Мічуріна в розмірі на суму 2415грн. та 1928грн. відповідно. Згідно сертифікату серії ХМ № 0099970 ОСОБА_6 мала право на земельну частку (пай) в розмірі 2,38 га., який перебував у КСП ім. Мічуріна с. Новоселиця Полонського району Хмельницької області.

Державним нотаріусом Полонської нотаріальної контори 21.08.2002 року після смерті ОСОБА_6 на підставі заповіту від 18.06.1997 року для ОСОБА_4 були видані свідоцтва про право на спадщину, а саме на спадкове майно:

-житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці розміром 4141 кв.м. (а.с.70)

-сертифікат на земельну частку (пай) серії ХМ № 0099970, вартістю 8734грн.(а.с.71)

-майновий пай вартістю 1928 грн. відповідно до свідоцтва (майнового сертифікату ) серії ХМПЛ № 003844, виданого Новоселицькою сільською Радою 31.07.2002року), майновий пай вартістю 2415 грн. відповідно до свідоцтва (майнового сертифікату ) серії ХМПЛ № 003843, виданого Новоселицькою сільською Радою 31.07.2002року) (а.с.72)

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , після смерті матері ОСОБА_6 , як діти спадкодавиці являлися спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках, позивачі на той час були непрацездатними - ОСОБА_1 була інвалідом 3 групи з 16.09.1998року, а ОСОБА_2 була інвалідом 3 групи з 19.11.1998року, що підтверджується посвідченнями (а.с.8,13,14).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.(постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц).

Оскільки спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому виникнуті між сторонами спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями відкриття та прийняття спадщини після її смерті на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За правилами статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти померлого. Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини.

За змістом статті 549 ЦК Української РСР 1963року діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Проте у справі встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі статті 535 ЦК УРСР, дії передбачені (стаття 549 ЦК УРСР 1963року) котрі б свідчили, про прийняття ними спадщини не здійснили дій, та не використали своє право про звернення з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій, що свідчать про намір прийняття спадщини. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину.

Доводи позивачів, що після смерті матері вони із належного їй будинку по АДРЕСА_2 забрали належне їй майно, зокрема: ОСОБА_1 - фотокартки, кофту та хустину, а ОСОБА_2 - пальто, чим фактично вступили в управління та володіння спадковим майном свого підтвердження належними та допустимими доказами, котрі б з достовірністю підтверджували даний факт в судовому засіданні не знайшли і такими відповідно до ст.81 ЦПК України своїх вимог не довели.

Не знайшла свого підтвердження і та обставина, що дане майно ними було взято з належного матері будинку, розташованого по АДРЕСА_2 .

З приводу цього у справі встановлено, що з дозволу та згоди ОСОБА_6 , яка на той час проживала по АДРЕСА_1 -її онук ОСОБА_11 з метою подальшого проживання у її будинку у 1996 році розпочав капітальний ремонт, а у 1998 році із сім`єю вселився, де став постійно проживати.

В судовому засіданні ОСОБА_12 син відповідачки з цього приводу суду показав, що з 1996-по 1998 рік його брат з дозволу баби у її будинку робив капітальний ремонт у якому він також приймав безпосередню участь. Під час проведення ремонту будь - яке майно, яке б належало ОСОБА_6 у тому числі фотографії, одяг та речі домашнього вжитку були відсутнє, так як його частина була віднесена до будинку матері, а частина знищена у зв`язку з втратою його цінності. Не знаходилось в будинку і будь-яке інше майно, яке б належало ОСОБА_6 на день її смерті.

Аналогічні обставини підтвердив і свідок ОСОБА_13 , чоловік позивачки ОСОБА_1 , який надавав безпосередньо допомогу у ремонті у вищезгаданому будинку. Він пояснив, що йому невідомо, чи брала його дружина будь-які речі після смерті матері.

За показаннями свідка ОСОБА_14 , дочки позивачки ОСОБА_1 , їй відомо, що мати після смерті ОСОБА_6 забирала належне їй майно, але коли та яке саме, із якою метою пояснити не могла.

Аналіз показань наведених свідків, які узгоджуються із запереченнями відповідачки, що позивачі після смерті ОСОБА_6 із належного їй будинку №29 забирали вказане ними майно, що на їх думку такими діями вони вступили в управління та володіння спадщини після смерті матері, дають суду підстави дійти висновку, що такі дії позивачів якщо взяти їх до уваги не були спрямовані на вступ в управління або володіння спадковим майном, що підтверджуються крім іншого і тим, що у своїй позовній заяві вони посилались на те, що вказане ними майно вони забирали, не з метою управлінням та володінням спадковим майном, а з метою на згадку про пам`ять своєї матері

Дані обставини підтверджуються і тим, що на протязі тривалого періоду після відкриття спадщини (понад 18 років), будь-які спірні відносини щодо спадкового майна між сторонами не виникало.

З приводу несвоєчасного звернення до нотаріуса для прийняття спадщини позивачі посилалися на те, що їм було відомо про належне матері майно, а саме, житловий будинок з господарськими спорудами та майнові паї, однак успадковувати їх наміру не мали. Лише у 2019 році коли їм стало відомо, що в спадщину входить і земельна частка (пай), тоді і звернулися в нотаріальну контору. Дані обставини підтверджуються тим, що до нотаріуса з приводу отримання спадщини у вигляді земельної частки (паю) звернулись через 18 років після відкриття спадщини.

Поскільки у справі не доведено факт, що позивачі вступили в управління або володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_6 , а своїм правом про звернення з позовом до суду для продовження строку на прийняття спадщини не зверталися, тому підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) відсутні.

З огляду на встановлені та дослідженні обставини позивачі відповідно до ст.81 ЦПК України не надали належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог, тому у позові слід відмовити.

Оскільки заявлені позивачами інші вимоги, зокрема про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним щодо земельної частки (паю) є похідними вимогами, від вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Полонська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

позивач: ОСОБА_1 , що проживає в с. Новоселиця, Полонського району, Хмельницької області, поштовий індекс 30533,

ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_3 ,

відповідач: ОСОБА_4 , що проживає в АДРЕСА_4 ,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Полонська державна нотаріальна контора, що знаходиться в м. Полонне, вул. Лесі Українки, 114 А, Хмельницької області, поштовий індекс 30500.

Повний текст рішення складено 06.12.2021року

Суддя Дідек М.Б.