Справа № 209/2869/20
Провадження № 2/209/238/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

за участі секретаря - Погрібної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 09.11.2010 року в розмірі 124177,81 грн., яка складається з наступного: 3131,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1094,72 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 119951,80 грн. - нарахована пеня, а також сплачений судовий збір.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 09.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 2500 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 17 серпня 2020 року, має заборгованість в розмірі 124177,81 грн., яка складається з наступного: 3131,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1094,72 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 119951,80 грн. - нарахована пеня.

17.12.2020 року від представника відповідачки - адвоката Швеця М.В. до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просить застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в Постанові Верховного суду від 03.07.2019 р. (справа № 342/180/17-ц) і застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити АТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

08.02.2021 року від представника позивача Полфьорової Я.В. до суду надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких представник просила задовольнити позов у повному обсязі. На обгрунтування своїх доводів посилалася на судову практику Верховного суду. Зазначила, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Вказує, що відповідач тривалий час користувався банківською карткою та була обізнана про умови, порядок, строки і тарифи за користування кредитом, а також про розмір пені й штрафів, що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками по рахунку. Вважає, що строк позовної давності банком не пропущений, оскільки остання кредитна картка діяла до 01/18 року

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд відмовити у позові з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника банку, не заперечував проти заочного розгляду справи. Також у письмових поясненнях на відзив представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи без представника позивача.

З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних мотивів..

Судом встановлено, що 09.11.2010 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір з відповідачем ОСОБА_1 шляхом підписання нею анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого відповідачці було надано платіжну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом (а.с. 25-89).

У підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві було зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, і виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна 30 днів пільгового періоду» (а.с. 25-28).

До заяви - анкети банк додав Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 29-76) на яких відсутній підпис відповідача.

Згідно наданих позивачем до позову доказів про рух коштів по кредитному рахунку відповідача (а.с. 20-22, 23, 24) вбачається, що АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачці банківськи послуги у вигляді надання кредитної картки з кредитним лімітом 2500 грн., яким відповідач скористувалася лише один раз знявши в банкоматі 15.05.2015 року готівку в сумі 2495,98 грн. з кредитної картки № НОМЕР_1 (строк дії до 08/15) і не здійснюючи з того часу будь-яких платежів, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 20-22), довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта (а.с. 23), довідкою про надані кредитні карти (а.с. 24).

У подальшому 26.06.2015 року кредитна заборгованість з картки № НОМЕР_1 перенесена банком на картку НОМЕР_2 (строк дії до 07/17), яка за випискою по картковому рахунку (а.с. 20-22) рахується простроченою до 01.03.2020 року.

Як заявлено позивачем у позові та вказано в розрахунку заборгованості (а.с. 11-19)станом на 17 серпня 2020 року, відповідач має заборгованість в розмірі 124177,81 грн., яка складається з наступного: 3131,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1094,72 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 119951,80 грн. - нарахована пеня.

Надана позивачем у письмових поясненнях на відзив - Довідка про умови кредитування з фотокопією (додаток № 1, № 2) не приймаються судом до уваги, оскільки вони не завірені належним чином, не містять доказів їх відправлення відповідачу до початку розгляду справи та не спростовують вищевстановлених судом обставин на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи, що відповідач за власною ініціативою звернувся до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписав цю заяву, отримав на картковий рахунок кредитні кошти та кредитну карту, використовував надані кредитні кошти та частково погашав заборгованість за кредитом, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що єдиний і останній рух коштів по рахунку з участю відповідача здійснено 31 травня 2015 року у вигляді зняття готівкових коштів у банкоматі в сумі 2495,98 грн. (а.с. 22) з банківської картки № НОМЕР_1 (строк дії до 08/15), про що не міг не знати позивач, а тому через місяць після припинення відповідачем оплати по кредитному договору, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору.

При цьому, доказом обізнаності позивача про прострочену заборгованість відповідача, судом також приймається обставина того, що 26.06.2015 року кредитна заборгованість з картки № НОМЕР_1 перенесена банком на картку НОМЕР_2 (строк дії до 07/17), що вбачається за випискою по картковому рахунку і довідкою про надані кредитні картки (а.с. 20-22, 24).

Доказів користування відповідачем кредитною карткою зі строком дії до 01/18 - позивачем суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

Отже, станом на дату звернення позивача до суду з позовом - сплив загальний строк позовної давності, що є підставою для застосування ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови).

Безпідставним є посилання у позовній заяві на те, що «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку» було встановлено порядок повернення коштів черговими платежами та те, що кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки, оскільки судом не було встановлено, що вони були підписані ОСОБА_1 , відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 09.11.2010 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 .

Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Також, як встановлено судом, анкета-заява позичальника від 09.11.2010 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.

За таких обставин, суд вважає початком перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором - з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а тому за відсутності платежів по рахунку, перебіг позовної давності почався з першої дати неповернення коштів після їх зняття, тобто з 30 червня 2015 року.

Встановивши, що з 30 червня 2015 року відповідач жодного разу не здійснювала погашення кредитної заборгованості, а з позовом до суду банк звернувся після 22 вересня 2020 року (згідно поштового конверту), суд приходить до висновку висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у справі.

Посилання позивача, про те, що перебіг позовної давності починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, є безпідставні, оскільки стосуються інших фактичних обставин, оскільки у даній справі між сторонами кредитного договору не було погоджено графік погашення чергових платежів та те, що кінцевий строк погашення відповідає строку дії картки.

Таким чином доводи позивача, що строк позовної давності банком не пропущений є необґрунтованими.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідачки нарахованої заборгованості після свідомого пропущення банком строку позовної давності, тому в такому позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог - Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", , юридична адреса: вулиця Грушевського, будинок 1Д, місто Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50, місто Дніпро, 49094, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2021 року.

Суддя Я.В. Замкова