ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8662/21
провадження № 2/753/6299/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі

секретаря судових засідань Радченка А.О.

представника позивача Кубишкіної В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: міста Києва вул. О. Кошиця, 5а у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку, завданого даорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , до ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 26 вересня 2020 року біля будинку №49 по вул. А. Ахматової в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями "BMW" д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та припаркованим автомобілем "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_2 ", що належить ОСОБА_1 . Винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_2 чия цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". 20 квітня 2021 року вищевказаною страховою компанією було сплачено страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 52 780, 78 грн. Проте відповідно до експертного висновку, складеного судовим експертом Барболюк В.С., вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_2 " становить 112 628, 70 грн. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути на свою користь з ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" суму страхового відшкодування - 74 619, 22 грн. Крім того позивач просить стягнути з ОСОБА_2 франшизу у розмірі 2600,00 грн. та моральну шкоду - 5000, 00 грн. Загалом ціна позову по даній цивільній справі становить 82 219, 22 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2021 року цивільну справу № 753/8662/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 05 травня 2021 року.

15 червня 2021 року до суду надійшла відповідь від Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про зареєстроване місце проживання відповідача - 2.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 2 серпня 2021 року.

22 липня 2021 року до суду від відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" надійшов відзив на позовну заяву.

Судове засідання 2 серпня 2021 року було відкладено на 12 жовтня 2021 року у зв`язку із необхідністю представнику позивача ознайомитись із відзивом на позовну заяву. Представник відповідача - 1 та відповідач - 2 у судове засідання не з`явились.

12 жовтня 2021 року судове засідання не відбулось через перебування судді у іншому судовому засіданні з розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу підозрюваному у кримінальному провадженні. Судове засідання було призначено на 29 листопада 2021 року.

У судове засідання 29 листопада 2021 року з`явився представник позивача, представник відповідача - 1 та відповідача - 2 у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи. Відповідач - 1 у відзиві на позов зауважив, що у випадку неявки у судове засідання його представника розгляд справи можливо проводити без його участі.

Судові повістки, які надсилались відповідача - 2 за зареєстрованим місцем проживання повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній»

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на належне повідомлення учасників справи про день та час розгляду, відсутність повідомлення від відповідача - 2 про поважність причин неявки до суду, та наявність заяви від відповідача - 1 про можливість розгляду справи у відсутність його уповноваженого представника, суд вирішив провести судове засідання 29 листопада 2021 року у відсутність нез`явившихся учасників справи.

У судовому засіданні 29 листопада 2021 року представником позивача було подано суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої до справи долучались нові докази, які не подавались суду разом із позовною заявою, а саме договір про надання послуг від 8 лютого 2021 року, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_3 та акт прийому -передачі виконаних робіт за період з 8 лютого 2021 року по 27 травня 2021 року та в якій заявлялось прохання до суду про стягнення з відповідача - 1 суму страхового відшкодування в розмірі 74619,22 грн, а з відповідача - 2 франшизу - 2600 грн, матеріальну шкоду - 17310 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Судом було відмовлено у прийняті вказаної заяви про збільшення позовних вимог, з огляду на те, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, перше судове засідання у справі відбулось 2 серпня 2021 року, а заява про збільшення позовних вимог була подана представником позивача лише 29 листопада 2021 року.

Крім того, до вказаної заяви представником позивача не надано доказів надсилання її іншим учасникам справи - відповідачам.

Згідно із частиною п`ятою статті 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Отже, заява про збільшення позовних вимог підлягає поверненню позивачу.

У судовому засіданні 29 листопада 2021 року представник позивача підтримала доводи викладені у позовній заяві, вказала, що страхова компанія (відповідач - 1) не сплатила всієї суми страхового відшкодування, яке мала сплатити за договором страхування, а тому просила з неї стягнути суму, яка становить різницю між лімітом страхового відшкодування та виплатою, що була здійснена страховиком. З відповідача - 2 представник позивача просила стягнути франшизу в розмірі 2600 грн, яка не сплачується страховиком, відповідно до норм законодавства України та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи відповідача - 1, викладені у відзиві на позов, суд дійшов до наступного висновку.

26 вересня 2020 року приблизно о 05 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись біля буд. № 49 по вул. А. Ахматової в м. Києві, в порушення пeyrne 12.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, у зв`язку з чим скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (а.с. 15). Постанова набрала законної сили.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності зареєстрований за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Як зазначено у позовній заяві та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, на момент оформлення ДТП інтереси позивача представляв ОСОБА_4 , що підтверджується довіреністю від 26 березня 2021 року (а.с. 11).

Станом на 26 вересня 2020 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Доказів вказаного не було долучено до матеріалів справи ані позивачем ані відповідачем - 1, проте відповідачем - 1 вказана інформація не заперечувалась та не спростовувалась.

У позовній заяві вказано, що страховик Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" сплатила на користь позивача (отримувач коштів ОСОБА_4 ) 52780,78 грн.

В той же час, як зазначив представник позивача, відповідно до висновку судового експерта від 18 березня 2021 року вартість матеріального збитку, пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 становить 112628,70 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача - 1 74619,22 грн страхового відшкодування, тобто різницю між 130000 грн (ліміт страхового відшкодування) та здійсненною виплатою в розмірі 52780,78 грн та за мінусом франшизи в розмірі 2600 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

20 квітня 2021 року на картковий рахунок ОСОБА_4 , як особі, яка має право на отримання відшкодування, страховиком (відповідачем - 1) було перераховано кошти в розмірі 52780,78 грн (а.с. 17).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до висновку № 2 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу від 18 березня 2021 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП 26 вересня 2020 року транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 становить 155858,13 грн., а вартість матеріального збитку - 112628,70 грн (а.с. 18-22).

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач - 1 вказав, що страхове відшкодування потерпілій стороні було виплачено з урахуванням звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 13 квітня 2021 року, за яким вартість матеріального збитку транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент ДТП 26 вересня 2020 року становить 61901,18 грн, за мінусом франшизи та інших вирахувань.

При цьому відповідач - 1 вказав, що не можна приймати до уваги висновок судового експерта від 18 березня 2021 року, з огляду на те, що Законом визначено вичерпний перелік, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку.

Відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

ДТП мало місце 26 вересня 2020 року, відповідно до протоколу огляду транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 його огляд, з метою визначення пошкоджень та їх локалізації, причин настання страхового випадку та розміру збитків, проводився за участі представника страховика 9 жовтня 2020 року за адресою Лепсе, 4 у присутності ОСОБА_4 (довіреної особи власника транспортного засобу) (а.с. 91-92).

Отже, страховиком відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у визначені вказаним законом строки було проведено огляд транспортного засобу.

Відповідно до статті 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Представником позивача суду не було надано пояснень стосовно того, чому потерпілою стороною було на власний розсуд обрано судового експерта та проведено ще один огляд пошкодженого транспортного засобу для визначення вартості матеріального збитку.

Також представником позивача не було суду надано будь-яких доказів та доводів на спростування заперечень страховика, викладених у відзиві на позов, а також не зазначено чому суд не повинен приймати до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 13 квітня 2021 року, в чому він не відповідає вимогам чинного законодавства та чому визначений розмір матеріального збиту є невірним. Представником позивача лише зауважено, що це просто позиція відповідача - 1.

Також представником позивача було зазначено, що позивачкою, зокрема було подано цей позов, з огляду на те, що виплачених страховою компанією коштів не вистачає на відновлювальний ремонт пошкодженого авто, оскільки такий становить приблизно 180000 грн. При цьому до позовної заяви, відповідно до приписів ЦПК України (стаття 83 ЦПК України) не було поданого жодного доказу вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 .

Будь-яких доказів щодо неправомірних дій ТОВ «Незалежна експерта оцінка» (ФОП ОСОБА_5 ), експерти якого проводили оцінку пошкодженого транспортного засобу позивача на замовлення відповідача - 1, під час складення звіту, матеріали справи не містять, як і не містять доказів складення звіту з порушенням вимог закону чинного законодавства.

Отже, підстави для неприйняття судом до уваги звіту оцінки вартості матеріальної шкоди складеного ТОВ «Незалежна експертна оцінка» у суду відсутні.

Відтак, звіт є належним і достовірним доказом матеріальних збитків, наряду з вказаним, жодна із сторін не просила суд призначити експертизу, яка б підтвердила чи спростувала звіт, а при дослідженні матеріалів справи, суд вважає за необхідне прийняти за основу звіт про визначення вартості матеріального збитку від 13 квітня 2021 року.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено неправомірність дій відповідача - 1 щодо визначення вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 та, як наслідок виплати страхового відшкодування позивачу у розмірі меншому, ніж визначено позивачем у позовній заяві, а отже вимоги позивача до відповідача - 1 є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача до відповідача - 2 суд зазначає таке.

Позивач просила суд стягнути з відповідача - 2 ОСОБА_2 , як особи, з вини якої відбулось ДТП 26 вересня 2020 року та було пошкоджено автомобіль позивача, 2600 грн франшизи за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 травня 2020 року.

Поряд з цим позивачем та її представником на обґрунтування зазначеної вимоги не було суду надано жодного доказу, а саме не надано доказів того, що розмір франшизи за вказаним полісом становить саме суму 2600 грн. Копія полісу не була долучена до позову, як того вимагають приписи статті 83 ЦПК України. Крім того, у випадку неможливості отримання відповідної копії полісу від страхової компанії чи ОСОБА_2 , позивачем чи її представником не було заявлено суду відповідне клопотання, з урахуванням приписів статті 84 ЦПК України.

Представником відповідача - 1 до відзиву копія відповідного полісу не долучалась, а текст відзиву та звіт про матеріальний збиток не містить будь-яких даних щодо розміру франшизи за полісом від 24 травня 2020 року.

Згідно із статтею 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням відсутності доказів (неподання їх позивачем) на обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача - 2 франшизи саме в розмірі 2600 грн, у задоволені вказаної вимоги суд відмовляє.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача - 2 моральної шкоди в розмірі 5000 грн, позивач та її представник обґрунтували її тим, що позивачу необхідно було вчиняти всі дії для врегулювання страхового випадку та здійснення страхової виплати, що завдало позивачу душевних страждань та хвилювань та забрала значну частину часу. ДТП порушило життєві комунікації та комфортне життя позивачки, змусило витрачати час на судові процеси, пошуки експерта та адвоката, а також позивачка була вимушене відмінити ділові та особисті поїздки.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи обґрунтованість заявленої вимоги суд приймає до уваги, що автомобіль «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 було пошкоджено під час того, як він стояв припаркований за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, 49, та позивач не перебувала у вказаному авто на момент ДТП. Також суд враховує, що позивачка 1929 року народження, а отже на момент ДТП та станом на 17 вересня 2020 року (реєстрація транспортного засобу) їй було 90 років, та в силу свого віку (та можливо стану здоров`я) не могла керувати транспортним засобом самостійно. Представником позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що вказаний автомобіль взагалі використовувався позивачкою у повсякденному житті. Стосовно доводів про значні витрати часу та сил на вчинення дій пов`язаних із страховим випадком та отриманням страхового відшкодування суд зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, такі дії вчинялись від імені позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується довіреністю від 26 березня 2021 року, висновком № 2 від 18 березня 2021 року, відповідно до якого із заявою до судового експерта звернувся саме ОСОБА_4 , а також випискою по рахунку, з якого вбачається, що кошти страховою компанією були перераховані саме за заявою ОСОБА_4 , що підтвердила у судовому засіданні і представник позивача, та на рахунок ОСОБА_4 . Під час проведення огляду транспортного засобу як експертом Барболюком В.С. та і представником від страхової компанії присутній був саме ОСОБА_4 . У судові засідання позивачка жодного разу особисто не з`являлась.

Все вказане спростовує доводи представника позивача про вчинення позивачкою дій для врегулювання страхового випадку та здійснення страхової виплати, пошуку експерта, судові процеси, що завдало їй душевних страждань та хвилювань та забрала значну частину часу.

Стосовно порушення життєвих комунікацій, стосунків з рідними та комфорте, звичне для позивача пересування, представником також не було надано жодних доказів, зокрема з урахуванням того, що реєстрація автомобіля на позивачку відбулась 17 вересня 2020 року, а ДТП, в якому було пошкоджено відповідний автомобіль позивачки мало місце через 9 днів - 26 вересня 2020 року.

Отже суд приходить до висновку, що позивачем та її представником не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів завдання відповідачем - 2 моральної шкоди позивачу. Зважаючи на те, що під час розгляду справи не встановлено доказів завдання моральної шкоди позивачу, суд не вдається до дослідження питання щодо обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтями 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на докази, які були долучені до позовної заяви, з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо заявлених вимог до відповідачів, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення суду, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку, завданого даорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 6 грудня 2021 року.

Суддя К.В. Шаповалова