Справа №303/3489/21
номер рядка стат. звіту - 65
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2021 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючого - судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Годьмаш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

27.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18.02.2019 року набула права власності на вказану квартиру, на підставі договору № 101 пайової участі в ОК «Житловий будинок «Мрія»» від 15.06.2018 року та довідки про здійснення повної оплати внеску № 33 від 04.02.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156559850 від 18.02.2019 року. Будинок в якому розташована спірна квартира створений в результаті реконструкції житлової будівлі (гуртожитку) належної ОК «Житловий будинок «Мрія»». В результаті реконструкції житловим приміщенням в багатоквартирному житловому будинку було присвоєно нові поштові адреси, згідно рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради. Однак, ще до реконструкції у квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований відповідач. На сьогоднішній день квартирі в якій він проживав присвоєно поштову адресу - квартира НОМЕР_2 , яка належить матері відповідача. На неодноразові прохання позивача до відповідача зареєструватися за фактичним місцем проживання, останній не реагує. Реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує її право на володіння, користування і розпорядження власністю

З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа відповідно до п.4 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною справою, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3 ст.274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2021 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримав 21.05.2021 року.

Однак, у наданий судом строк та станом на 03 грудня 2021 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , являється власницею квартири АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру виникло на підставі договору пайової участі в ОК «Житловий будинок «Мрія»» № 101 від 15.06.2018 року та довідки про здійснення повної оплати внеску № 33 від 04.02.2019 року. Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156559850 від 18.02.2019 року (а.с.8-10, 11, 12).

Відповідно до Сертифікату серії ІУ № 92 від 02.07.2018 року, будинк АДРЕСА_3 створено на підставі реконструкції житлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з вбудованим нежитловим приміщенням (а.с.13).

Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 256 від 11.09.2018 року, з метою виділення в окремі об`єкти нерухомого майна присвоєно окрему поштову адресу багатоквартирному житловому будинку з вбудованим нежитловим приміщенням по АДРЕСА_3 … та відповідно квартирам і нежитловим приміщенням згідно нумерації, вказаній у технічному паспорті, наданому КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» (а.с.14-18).

Реєстрація відповідача в квартирі належній на праві власності позивачу підтверджується довідкою ОК «Житловий будинок «Мрія»» № 15/1 від 15.04.2021 року, з якої також вбачається, що у зв`язку з присвоєнням нової поштової адреси колишній кімнаті № 101 присвоєно НОМЕР_2. Квартира НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 згідно договору про пайову участь № 111 та сплату внесків від 15.06.2018 року (а.с.19).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідним від права самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Натомість ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто при незмінності власника майна.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Оскільки права членів сім`ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (користувачі) також втрачають право користування цим приміщенням. Оскільки в результаті реконструкції, відбулася зміна поштових адрес і квартирі яка раніше мала АДРЕСА_4 , власником якої являється ОСОБА_3 і відповідач являється членом її сім`ї, а квартира якій присвоєно НОМЕР_3 належить на праві власності позивачу, то суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_2 права користування спірним житловим приміщенням.

Сервітут припиняється у разі переходу до інших осіб права власності на квартиру. Збереження права користування житлом за членами сім`ї колишнього власника не передбачається, оскільки таке право виникає у членів сім`ї нового власника, а сервітут носить особистий характер.

Відповідно до п. 4 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. Крім того згідно ч. 2 цієї ж статті, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин суд вбачає, що позивач ОСОБА_1 , яка в установленому законом порядку набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , має право вимагати визнання відповідача, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Таким чином, ОСОБА_2 будучи зареєстрованим в квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст.383, 391, 402 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення складено 03.12.2021 року.

Головуючий Монич В.О.