КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/4396/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргамипредставника ОСОБА_1 - адвоката Панчука Юрія Павловича та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року в складі судді Каліушка Ф. А.,

встановив:

05.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.08.2019 о 20:20 год. в районі 29 км + 550 м автодороги Київ-Харків-Довжанський (М-03), водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , у разі виникнення небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а учасники ДТП - легких тілесних ушкоджень.

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до звіту №7690 автотоварознавчого дослідження від 17.10.2019, матеріальний збиток, заподіяний власнику «Renault Clio Symbol», державний номер НОМЕР_2 , становить 85 038,85 грн.

За проведення вказаного дослідження позивачем понесено витрати в розмірі 3 500 грн.

Крім цього, позивач поніс витрати:

- 2 232 грн - за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та його зберігання;

- 1 250 грн - за перевезення транспортного засобу з штраф майданчика до місця його проживання;

- 302,20 грн - за проходження огляду з метою виявлення вмісту спиртів та визначення концентрації етилового спирту;

- 706,50 грн - за проходження медичного огляду позивачем, його дружиною та дітьми після ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АЛЬФА- ГАРАНТ» (далі - ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ»), яке 10.10.2019 частково відшкодовано заподіяну матеріальну шкоду в розмірі сумі 46 005,20 грн.

Розмір невідшкодованої матеріальної шкоди становить 47 024,35 грн (93029,55 грн - 46 005,20 грн).

Крім цього, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що з 18.08.2019 він залишається без транспортного засобу, який не підлягає відновленню, що призводить до значних незручностей, оскільки маючи на вихованні двох дітей та живучи за містом, автомобіль практично є єдиним засобом для пересування. В результаті ДТП позивач з дружиною перенесли стрес, оскільки хвилювалися за здоров`я малолітніх дітей, які після ДТП погано спали та були налякані. Розмір душевних страждань позивач оцінив в 70 000 грн, які враховують: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з ДТП.

Оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третій осіб, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808 цс15, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму матеріального збитку, яка складає 47 024,35 грн, та 70 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 13 789,62 грн, суму франшизи у розмірі 1 000 грн, моральну шкоду у розмірі 7 000 грн, а також судовий збір у сумі 199,70 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05.10.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Панчук Ю. П. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суму матеріального збитку, яка складає 47 024,35 грн та 70 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Зазначив, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №7690 від 17.10.2019 , вартість матеріального збитку становить 85 038,85 грн. Страхове відшкодування виплачено в розмірі 46 005,20 грн. Саме враховуючи виплачену суму майнової шкоди від страхової компанії позивач і визначив різницю між фактичним розміром завданого збитку та сумою страхового відшкодування. Розрахунок вартості матеріального збитку, наведений в оскаржуваному судовому рішенні, суперечить вимогам закону.

Заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат підтверджені необхідними документами. Рішення суду першої інстанції про відмову в їх стягненні не містить відповідного мотивування.

Задоволений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім, оскільки не лише пошкодження майна зумовило душевні переживання, а переживання за своїх малолітніх дітей, які були у автомобілі на момент ДТП. Пошкодження автомобіля призвело до змін у звичайному ритмі життя позивача.

27.09.2021 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року в частині стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 13 789,62 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 7 000 грн змінити та стягнути 1 000 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що власником автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП був ОСОБА_4 , а автомобіля «Mersedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 , які до участі в справі не залучались.

Після ДТП позивач звернувся до ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» з заявою про виплату страхового відшкодування. Після визначеної законодавством процедури оцінки розміру майнової шкоди за страховим випадком в межах визначення розміру страхового відшкодування страховиком було прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 46 005 грн 20 коп., яке було виплачено 10.10.2019. Звіт про визначення суми страхового відшкодування 46 005 грн 20 коп. суду надано не було, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявлялось. Звіт автотоварознавчого дослідження №7690 від 17.10.2019 було виготовлено на замовлення позивача через 2 місяці після ДТП, який не може бути належним, допустимим та достовірним доказом через порушення процедури його складання, неповноту, недостовірність та необ`єктивність оцінки.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а відповідно до норм цивільного законодавства саме страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату, враховуючи , що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 47 024 грн 35 коп., або в іншому розмірі, що перевищує страхову суму, задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що позивач не був власником пошкодженого автомобіля, ним не було надано доказів на підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди, сума компенсації такої шкоди в розмірі 7 000 грн необґрунтовано завищена.

Правом надання відзиву на апеляційні скарги учасники справи не скористались.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Панчука Ю. П. не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 серпня 2019 року в районі 29 км + 550 м автодороги Київ-Харків-Довжанський (М-03) сталася ДТП за участю автомобіля «Mersedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_5 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_4 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mersedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АМ/8550836 від 29.12.2018. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 100 000 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн, франшиза - 1 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач погодився на отримання розміру страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в сумі 46 005,20 грн, яку він отримав на власний рахунок 10.10.2019 (а.с.54).

Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження №7690 від 17.10.2019 року, складеного ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_4 за договором №7690 про проведення експертної оцінки, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Renault Clio Symbol», державний номер НОМЕР_2 , станом на 17.10.2019 становить 85 038,85 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ - 165 766,59 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 71 249,23 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 13 789,62 грн, яка є різницею між сумою матеріального збитку 85 038,85 грн та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 71 249,23 грн, суд першої інстанції входив з того, що страховиком відшкодовуються лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Сума страхового відшкодування у розмірі 46 005,20 грн не взята судом до уваги для розрахунку стягуваної різниці, оскільки належних та допустимих доказів правомірності її розрахунку не надано.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, а в частині стягнення витрат за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та його зберігання - з їх необґрунтованості, оскільки вказані витрати входять до складу страхового відшкодування.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що винні дії відповідача призвели до пошкодження належного позивачу майна, що зумовило моральні переживання, порушення звичайного способу життя, яке завдало душевних страждань.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За змістом частини першої статті 1194 ЦК України обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачем ОСОБА_1 та третьою особою - ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» не надано суду аварійного сертифікату (рапорту), звіту (акту) чи висновку про оцінку, виконані аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, на підставі яких було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 46 005 грн 20 коп.

Відповідно до наданого позивачем звіту автотоварознавчого дослідження №7690 від 17.10.2019 року, складеного ФОП ОСОБА_6 , витрати на відновлювальний ремонт КТЗ «Renault Clio Symbol», державний номер НОМЕР_2 , (165 766,59 грн) перевищують вартість цього автомобіля до ДТП (85 038,85 грн), у зв`язку з чим цей ремонт є економічно необґрунтований.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач при зверненні до страховика був згоден з визнанням пошкодженого транспортного засобу фізично знищеним.

Виплачена страховиком сума страхового відшкодування свідчить про те, що остання визначена для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним.

Позивачем не надано суду доказів, чи проводився ним відновлювальний ремонт, якщо так, то яка його вартість.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не врахував порядок розрахунку, який підлягав застосуванню з урахуванням наведених вище положень закону, та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача різниці між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між вартістю автомобіля до ДТП і страховою виплатою, враховуючи ліміт відповідальності страховика (100 000 грн), є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки розмір франшизи за полісом №АМ/8550836 від 29.12.2018 становив 1 000 грн, яка не підлягала відшкодуванню страховиком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди ( 2 232 грн) підлягають відшкодуванню страховиком.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З огляду на викладене, обов`язок з відшкодування потерпілому витрат на проведення експертизи ( дослідження) також покладається на страховика.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог в частині понесення позивачем витрат в сумі 1 250 грн за перевезення транспортного засобу зі штраф майданчика до місця його проживання; 302,20 грн - за проходження огляду позивача з метою виявлення вмісту спиртів та визначення концентрації етилового спирту ; 706,50 грн - за проходження медичного огляду позивачем, його дружиною та дітьми після ДТП, оскільки належні докази на їх підтвердження матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 7 000 грн. Не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що позивач переживав за своїх малолітніх дітей, які були у автомобілі на момент ДТП, не призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивач не був власником пошкодженого транспортного засобу, а тому підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди відсутні, є необґрунтованими.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, має абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа з-поміж тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

За відсутності доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без законних правових підстав, останній має право на відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог (6,84%), рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення її розміру з 199,70 грн до 80,04 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панчука Юрія Павловича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року в частині задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 13 789,62 грн скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року в частині визначення розміру судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши її розмір з 199,70 грн до 80,44 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк