Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 296/868/18

провадження № 61-21707 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі - УВД ФССУ у Житомирській області) про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом в.о. начальника УВД ФССУ у Житомирській області від 29 грудня 2017 року № 418-к її було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КзпП України.

Вважала, що її звільнення відбулося з порушенням статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки відповідачем не було повідомлено завчасно профспілкову організацію, членом якої вона є, про заплановані вивільнення працівників. Не було враховано і те, що вона має тривалий безперервний стаж роботи у Фонді - 10 років, більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, перед працівниками, що залишились на роботі. Також їй не було запропоновано будь-якої іншої посади, які були вільні на час звільнення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати незаконним наказ в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Прокопчука В. В. від 19 грудня 2017 року № 418-к про звільнення її з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та скасувати його; поновити її на посаді начальника відділу профілактики виробничого травматизму - головного страхового експерта з охорони праці Житомирського відділення УВД ФССУ у Житомирській області з 30 грудня 2017 року; стягнути з УВД ФССУ у Житомирській області на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2019 року у складі судді Сингаївського О. П. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним наказ в.о. начальника УВД ФССУ у Житомирській області Прокопчука В. В. від 19 грудня 2017 року № 418-к про звільнення з роботи ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та скасовано його. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу профілактики виробничого травматизму - головного страхового експерта з охорони праці Житомирського відділення УВД ФССУ у Житомирській області з 30 грудня 2017 року.

Стягнуто з УВД ФССУ у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день поновлення на роботі в сумі 184 185 грн 60 коп. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 12 662 грн 76 коп. допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача у жовтні 2017 року було повідомлено про зміну істотних умов праці та про можливе звільнення на підставі статті 32 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП, а фактично її звільнили у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Тому відповідачем не виконано вимоги статті 49-2 КЗпП України, не повідомив належним чином позивача про її звільнення за два місяці у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників.

З боку відповідача по відношенню до позивача не було виконано обов`язку по працевлаштуванню шляхом пропонування всіх інших посад (роботи), які з`явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, та які позивач могла обіймати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду роботи. Розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу розраховано відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанцій

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну УВД ФССУ у Житомирській області задоволено частково. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу профілактики виробничого травматизму - головного страхового експерта з охорони праці Житомирського відділення УВД ФССУ у Житомирській області з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018року. Стягнуто з УВД ФССУ у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 20 145 грн 30 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що попередження позивача про зміни істотних умов праці від 25 жовтня 2017 року не є належним персональним повідомленням про наступне звільнення, оскільки регулює питання зміни істотних умов праці, а не скорочення чисельності або штату працівників.

Позивач дізналась про майбутнє скорочення лише 20 грудня 2017 року під час ознайомлення з наказом від 19 грудня 2017 року № 418-к. Таким чином, роботодавцем не було дотримано вимоги статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівника.

Довідкою відповідача від 10 квітня 2018 року № 08-878 підтверджено, що в управлінні та відділах УВД ФССУ у Житомирській області у період дії попередження працівників про можливе звільнення вакантні посади, які не підлягали скороченню з 01 січня 2018 року, відсутні. Відповідач виходив від періоду дії попередження працівників - з 25 жовтня 2017 року по день звільнення - 29 грудня 2017 року.

Водночас у період з 25 жовтня по 20 грудня 2017 року позивач перебувала у статусі працюючого, а не особи, яку попереджено про наступне звільнення, а тому наявність чи відсутність вакантних посад у цей період не має правового значення.

Відповідачем до апеляційного суду надано також інформацію щодо заповнення посад управління та відділень УВД ФССУ у Житомирській області з 01 січня 2018 року по 01 березня 2018 року у вигляді штатних розписів із зазначенням прізвищ працівників, які займають відповідні посади. Вказаною інформацією підтверджується, що жодної вакантної посади як у Житомирському відділенні, де працювала позивач, так і в решті відділень Житомирській області та в УВД ФССУ у Житомирській області, немає.

Отже, оскільки вакантних посад не було, а переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку відбулася ліквідація відділу та скорочення посади начальника відділу профілактики виробничого травматизму-головного страхового експерта з охорони праці Житомирського відділення УВД ФССУ у Житомирській області, яка була єдиною на підприємстві.

Встановивши порушення з боку відповідача лише в частині недотримання строку попередження позивача про наступне звільнення, суд змінив дату звільнення ОСОБА_1 з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року. Відповідно, на користь позивача з відповідача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2018 року по 20 лютого 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подаладо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 296/868/18 із Корольовського районного суду м. Житомира.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у відповідача була можливість запропонувати іншу роботу та перевести ОСОБА_1 на іншу посаду. Так, у штатному розписі Андрушівського відділення управління виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області під номером «3» зазначено посаду - страховий експерт з охорони праці, кількість штатних посад - 1 (ОСОБА_4). Тобто, відповідач зазначав, що з 01 січня 2018 року по 01 березня 2018 року ОСОБА_4 була заповнена посада страхового експерта з охорони праці в Андрушівському районі. Зазначене спростовується наказом в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області від 23 лютого 2018 року № 02-30-к «Про прийняття на роботу ОСОБА_4 », відповідно до якого останній приймається на посаду страхового експерта з охорони праці Андрушівського відділення УВД ФССУ у Житомирській області з 01 березня 2018 року по 30 березня 2018 року. Підстава: заява ОСОБА_4 від 22 лютого 2018 року. Вищевказана посада страхового експерта з охорони праці у Андрушівському районі повністю за кваліфікацією відповідає фаху позивача - ОСОБА_1 .

Зважаючи на наказ від 23 лютого 2018 року № 02-30-к «Про прийняття на роботу ОСОБА_4 », вона була вакантна з 01 січня 2018 року до 01 березня 2018 року. Відповідач, в свою чергу, підміняючи відомості у штатному розписі, надав суду недостовірну інформацію. В наданому раніше відповідачем штатному розписі, зазначено відомості про вакантність посади страхового експерта з охорони праці в Андрушівському районі, у зв`язку з відмовою ОСОБА_5 .

Суд апеляційної інстанції безпідставно, на її думку, зробив висновок про те, що відділ (профілактики виробничого травматизму), в якому працювала позивач, ліквідовано. Дослідженими штатними розписами підтверджується, що відбулася зміна назви, а не ліквідація відділу. Тобто, «відділ профілактики виробничого травматизму» (включає посаду страховий експерт з охорони праці) перейменовано на «сектор страхових експертів з охорони праці» (також включає посаду страховий експерт з охорони праці).

Також вказувала, що скорочення штату відбулося згідно з постановою Правління ФССУ від 12 вересня 2017 року № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування» і постановою від 10 жовтня 2017 року № 50 «Про затвердження структури органів Фонду». Постановою від 14 грудня 2017 року № 63 «Про внесення змін до структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду» вносились зміни до Постанови від 10 жовтня 2017 року № 50, яка остаточно погоджена Міністерством фінансів України 09 січня 2018 року. Тобто, остаточне затвердження структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду відбулося 09 січня 2018 року, тоді як наказ про звільнення позивача датований 19 грудня 2017 року, коли структура органів ще не була погоджена центральним органом виконавчої влади.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2020 року УВД ФССУ у Житомирській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.Вважало висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 02 січня 2008 року була прийнята на роботу на посаду страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Житомирі.

03 червня 2010 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

14 червня 2010 року ОСОБА_1 призначена на посаду страхового експерта з охорони праці у відділенні виконавчої дирекції Фонду в м. Житомирі.

31 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади в порядку переведення до Житомирського відділення УВД ФССУ в Житомирській області на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України.

01 серпня 2017 року ОСОБА_1 прийнята в порядку переведення на посаду начальника відділу профілактики виробничого травматизму - головного страхового експерта з охорони праці Житомирського відділення УВД ФССУ у Житомирській області (а.с. 15-21, 43, т. 1).

24 жовтня 2017 року УВД ФССУ у Житомирській області видано наказ № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» (а.с. 45, т. 1).

Вказаним наказом, зобов`язано відділ кадрів до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції Фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції Фонду до 27 жовтня 2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримала попередження від 25 жовтня 2017 року № 10-268 про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01 серпня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомилась під підпис (а.с. 81, т. 1).

Листом від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01 січня 2018 року, посада, яку вона обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні, у зв`язку з чим вона підлягає звільненню згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 52, т. 1).

Від підпису про ознайомлення із вказаним листом позивач відмовилася, про що 20 грудня 2017 року складено акт про відмову працівника підписати лист-попередження та наказ про звільнення (а.с. 84, т. 1).

Наказом від 19 грудня 2017 року № 418-к ОСОБА_1 була звільнена з посади у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року (а.с. 44, т. 1).

Постановою правління ФССУ від 12 вересня 2017 року № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з 01 січня 2018 року затверджено граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5 192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду 188 штатних одиниць.

Штатна чисельність працівників УВД ФССУ у Житомирській області з 01 січня 2018 року скоротилась з 75 до 49 штатних одиниць, а Житомирського відділення, в якому працювала позивач, з 33,5 до 22 штатних одиниць (а.с. 225, т. 1).

Відділ профілактики виробничого травматизму, начальником якого працювала позивач, обіймаючи одночасно посаду головного страхового експерта з охорони праці, до якого входило 2 спеціалісти, з 01 січня 2018 року ліквідовано, посади скорочені.

Довідкою УВД ФССУ у Житомирській області від 10 квітня 2018 року № 08-878 підтверджено, що в управлінні та відділах УВД ФССУ у Житомирській області у період дії попередження працівників про можливе звільнення вакантні посади, які не підлягали скороченню з 01 січня 2018 року, відсутні (а.с. 217, т. 1).

При складанні вказаної довідки УВД ФССУ у Житомирській області виходило від періоду дії попередження працівників - з 25 жовтня 2017 року по день звільнення - 29 грудня 2017 року.

УВД ФССУ у Житомирській області до апеляційного суду надано також інформацію щодо заповнення посад управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01 січня 2018 року по 01 березня 2018 року у вигляді штатних розписів із зазначенням прізвищ працівників, які займають відповідні посади. Вказаною інформацією підтверджується, що жодної вакантної посади як у Житомирському відділенні, де працювала позивач, так і в решті відділень Житомирській області та в управлінні виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області, немає (а.с. 113-125, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Виходячи з вимог частин першої, другої та третьої статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

В усіх випадках звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізація установи, що призвело до скорочення чисельності і штату працівників.

Штатна чисельність працівників УВД ФССУ фонду у Житомирській області з 01 січня 2018 року скоротилась з 75 до 49 штатних одиниць, а Житомирського відділення, в якому працювала позивач, - з 33,5 до 22 штатних одиниць (а.с. 225, т. 1).

Відділ профілактики виробничого травматизму, начальником якого працювала позивач, обіймаючи одночасно посаду головного страхового експерта з охорони праці, до якого входило 2 спеціалісти, з 01 січня 2018 року ліквідовано, посади скорочені.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що в УВД ФССУ у Житомирській області та відділеннях зазначеного Управління у період звільнення позивача були відсутні вакантні посади, які вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вакантних посад в УВД ФССУ у Житомирській області на час звільнення позивача не було, а переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце скорочення посади начальника відділу профілактики виробничого травматизму - головного страхового експерта з охорони праці Житомирського відділення УВД ФССУ у Житомирській області, яка була єдиною на підприємстві.

Тому, встановивши порушення з боку відповідача лише в частині недотримання строку попередження позивача про наступне звільнення, суд апеляційної інстанції правильно змінив дату звільнення ОСОБА_1 з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачу при звільненні не було запропоновано вакантні посади та не вирішено питання її переважного права на залишенні на роботі, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки на момент скорочення посади позивача були відсутні вільні посади на підприємстві, які б могли бути запропоновані позивачу, що підтверджується матеріалами справи. При цьому роботодавець виконує свій обов`язок по працевлаштуванню працівників при їх вивільненні або пропонуючи вільні посади на цьому ж підприємстві, при їх наявності, або шляхом повідомлення державну службу зайнятості.

Аргументи касаційної скарги у переважній більшості є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, які належним чином перевірені апеляційним судом та обґрунтовані висновки щодо яких викладено у мотивувальній частині ухваленого ним рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович