Справа № 191/3008/20
Провадження № 2/191/1012/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Лободи Т.О.

розглянувши , згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що з 15 серпня 2003 року він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була передана для володіння, користування та розпорядження позивачу в зв`язку з домовленістю з власником квартири ОСОБА_2 , який отримав від позивача завдаток в сумі 1066 грн. Вказана обставина підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 14.07.2003 р. ОСОБА_2 зобов`язався оформити вказану квартиру на позивача до 14 серпня 2003 року. Вказана розписка була зареєстрована СПД ОСОБА_3 , виконуючим діяльність по реєстрації документів та складена квитанція серії ЕААЗ № 576137. Згідно умов домовленості між власником квартири ОСОБА_2 , ОСОБА_1 сплатив другу половину грошових коштів за комунальні послуги у сумі 3 913, 97 грн., заборгованість останніх років у сумі 2000 гривень та виконав свій обов`язок при добросовісному розпорядженню, користуванні та володінні квартирою. Будинок АДРЕСА_2 знаходився на балансі ПО ЖКГ. ОСОБА_2 був виданий ордер на вселення, який був пред`явлений позивачу ОСОБА_1 , але в зв`язку зі спливом часу ОСОБА_2 не передав його позивачу, ОСОБА_1 не має його на руках та місцезнаходження ордеру не відоме. Також, власник квартири ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 абонентські книжки на сплату комунальних послуг за користування газом, електроенергією, водопостачанням, вивозу сміття. На даний час місцезнаходження ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не відоме. За непідтвердженою інформацією помер, не здійснивши належне оформлення квартири через нотаріальну контору. В липні 2020 року позивач звернувся до КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» з приводу виготовлення технічної документації на квартиру. КП «Синельниківське МБТІ» виготовила для позивача технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 . Відповідно до виготовленого технічного паспорту вбачається, що будинок не є аварійним, самочинне будівництво відсутнє, а квартира придатна до користування. Згідно довідки про технічні показники квартири № 650 від 25 липня 2020 року КП «Синельниківське МБТІ»- квартира АДРЕСА_3 заінвентаризована за ОСОБА_1 .В той же час, проживаючи в даній квартирі, позивач з першого дня вселення до неї сплачував комунальні та всі інші витрати, пов`язані з її утриманням, вставив металопластикові вікна, зберігає в ній свої речі, оскільки іншого житла у нього немає, станом на сьогодні ніякої заборгованості з квартирних витрат позивач не має. Він постійно робить поточні та капітальні ремонти, замінив в будинку каналізацію за власні кошти та утримує квартиру в порядку; придбав у квартиру газову піч, колонку, ванну та інші предмети санвузла; облаштував квартиру новими дверима та вікнами, тобто продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 15 років. На думку позивача- відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. В звязку з відсутністю попереднього власника квартири відповідачем за даним позовом визначено Синельниківську міську раду.

Просив суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з коридора, двох кімнат, кухні, ванни, санвузла загальною площею 46,8 кв. м, житловою площею 27, 4 кв. м, за набувальною давністю.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Синельниківської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити справу відповідно до вимог діючого законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями квитанцій про погашення заборгованості за комунальні послуги б/н від 10.11.2005 року; квитанціями про сплату комунальних послуг позивачем в період з 2003 року по теперішній час

У вказану квартиру позивач вселився на підставі домовленості з ОСОБА_2 . Згідно до розписки складеної від імені ОСОБА_2 , яку позивач надав до матеріалів справи- ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 завдаток в сумі 1066 грн., що складало 200 доларів США. Вказаний завдаток ОСОБА_2 отримав за квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, з тексту цієї розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався оформити в встановленому законом порядку вказану квартиру на ОСОБА_1 , до 14 серпня 2003 року . Вказана розписка датована 14.07.2003 р.

Разом з тим, квитанція №ЕААЗ 576137 видана СПД ОСОБА_3 за « Написання розписки ( завдаток за квартиру) ( а.с.7) жодним чином не підтверджує того, що вказана квитанція має відношення до наданої позивачем розписки про отримання завдатку, оскільки не містить ані дати, ані інших даних, які б вказували на це.

Надані позивачем квитанції про сплату комунальних послуг, довідка про відсутність заборгованості, договори про надання комунальних послуг ( а.с.16-38) підтверджують те, що позивач оплачував користування комунальними послугами за адресою : АДРЕСА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд звертає увагу на те, що позивачем обраний такий спосіб захисту його права, як визнання права власності на підставі набувальної давності.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність),- якщо інше не встановлено цим кодексом. Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Суд приймає до уваги те, що право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно , яке належить за правом власності іншій особі. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Однак, суд вважає, що доведення факту добросовісного володіння чужим майном є недостатнім для визнання права власності на підставі набувальної власності, без визначення статусу цього майна та його власника, оскільки предметом спору може бути тільки безхазяйне майно, або майно, яке належить будь-якій особі на праві власності.

Суд дійшов до висновку, що надані позивачем документи ніяким чином не визначають статус цієї квартири, як такої, що є об`єктом права власності або безхазяйним майном. Крім того, із-за відсутності відомостей про статус цього майна, а саме- кому на праві власності належить це майно, суд позбавлений можливості правильно визначити процесуальне коло осіб, які мають право приймати участь в цій справі і на чиї права та обов`язки може вплинути рішення суду по суті.

Так, ніяким чином не підтверджено те, що спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_2 . Отже, правомірність розпорядження вказаним майном з боку ОСОБА_2 позивачем не доказано. Більш того, позивачем не надано суду жодного документу, який би дав можливість встановити статус спірної квартири як до липня 2003 року ( на момент складання розписки ОСОБА_2 ), так і після цієї дати. Позивач не надав суду документи, які б могли підтвердити той факт, що він намагався з`ясувати статус спірної квартири, та в чиїй власності перебуває ця квартира- в приватній власності будь-якої особи або в державній чи комунальній власності.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позивачем не надані суду документі, які підтверджують статус спірного майна. Також позивач не надав суду документи, які підтверджують те, що він намагався встановити власника спірної квартири або визначити статус спірного нерухомого майна.

Посилання на те, що ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_3 є припущенням з боку позивача, оскільки нічим не підтверджено. Факт складення ОСОБА_2 розписки про отримання завдатку та квитанції про оплату комунальних послуг не підтверджують право власності будь-якої особи.

Крім того, суд враховує те, що позивачем не заявлялись клопотання про витребування судом доказів в отриманні яких у нього виникли складнощі і які необхідні для повного та всебічного розгляду справи по суті.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При таких обставинах суд позбавлений можливості виконати вимоги ст. 264 ЦПК України щодо вирішення питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З врахуванням викладеного суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру є необґрунтованими та недоказаними, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати віднесені на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, суд-

Ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю- відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко