Провадження № 2/369/2555/21
28.01.2021 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Моргун А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній з відповідачем батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом, складеним спадкодавцем 12 березня 2016 року і посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. 12 березня 2016 року за реєстровим № 250.
Він прийняв спадщину у відповідності до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно вказаного заповіту їхній батько ОСОБА_4 заповідав належну йому земельну ділянку з будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто йому.
На садовий будинок приватний нотаріус не видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на цей будинок на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Мойсика Р.В. від 14 листопада 2018 року № 01/01-4- про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просив визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_4 12 березня 2016 року і посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за реєстровим № 250, на садовий будинок АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
03 грудня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено проведення підготовчого засідання на 28 січня 2019 року.
28 січня 2019 року постановлено ухвалу про витребування спадкової справи на майно померлого ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу.
15 жовтня 2019 року ухвалою суду провадження у справі зупинено на строк до 17 грудня 2019 року до вступу у справу правонаступників позивача у зв`язку з його смертю.
04 грудня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , як правонаступника позивача, до ОСОБА_3 про визнання права власності на садовий будинок в порядку спадкування за заповітом.
18 грудня 2019 року ухвалою суду відновлено провадження у справі з призначенням розгляду справи на 19.02.2020.
19 лютого 2020 року постановлено ухвалу про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу спадкової справи на майно померлого ОСОБА_4 та з Першої Київської державної нотаріальної контори спадкову справу на майно померлого ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до відповідача ОСОБА_3 про визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на садовий будинок АДРЕСА_3 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловіка ОСОБА_2 . Свої вимоги обгрунтувала тим, що 28.11.2018 року спадкодавець звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на зазначений садовий будинок після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його батька ОСОБА_4 . Підставою для звернення до суду була відмова приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мойсика Р.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заначений будинок у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджували б право власності померлого ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_2 помер. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого за заповітом, прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою та вступила в цивільну справу як правонаступник з усіма правами та обов`язками, які були в ОСОБА_2 . Оскільки оформити нотаріально право власності на спадкове майно на садовий будинок неможливо через відсутність правовстановлюючого документу, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_2 11 квітня 2019 року і посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л., та зареєстрованим в реєстрі за № 253, на садовий будинок АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У судове засідання позивачка не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутність, задовольнивши позов повністю, про що надала суду письмову заяву.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не явився, причини неявки суду не повідомив.
Оскільки відповідач неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Спадщину після його смерті за заповітом прийняв його син ОСОБА_2 , звернувшись із заявою у встановлені законом строки до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсиком Р.В. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0666 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться в Київській області, Києво-Святошинському районі, Хотівській сільській раді, с/т «Росинка». У той же час у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок АДРЕСА_3 нотаріус відмовив через відсутність документа про право власності на вказане нерухоме майно. З метою реалізації свого права на спадщину ОСОБА_2 звернувся до суду, однак 18.06.2019 помер.
ОСОБА_1 звернулась із заявою 11 липня 2019 року до Першої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Після смерті ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_1 прийняла у встановлені законом строки спадщину, шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори та отримала свідоцтва на частину спадкового майна. Дане підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 837/2019, наданої Першою Київською нотаріальною конторою на вимоги ухвали суду від 19.02.2020.
В матеріалах справи міститься довідка № 103 від 23.06.2003, видана садівницьким товариством «Росинка» про те, що ОСОБА_4 був членом садівницького товариства «Росинка» з квітня 1988 року та є власником садового будинку АДРЕСА_3 . За цих обставин з урахуванням Листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, надавши оцінку усім зібраним доказам у їх сукупності та ураховуючи вимогу ст. 1296 ЦК України, згідно якої відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину та зважаючи на те, що іншого способу реалізувати своє право на спадщину в позивача немає, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Слід зазначити, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Слід зазначити, що момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.
При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.
За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.
Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 надала суду належні і допустимі докази, які підтверджують заявлені позовні вимоги, а тому позов позивача підлягає задоволенню, і слід визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на садовий будинок АДРЕСА_3 , який є спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 ..
Керуючись ст. ст. 9, 13, 41, 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 376, 392, 1216, 1218, 1233, 1235, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 264, 268, 280, 281 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 .
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.
Суддя Л.М. Ковальчук