Справа 237/3455/20
Номер провадження 2-к/237/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.21 року м. Курахове Донецької області

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сметаняка О.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Мережко М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея Російської Федерації про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про надання дозволу на виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея від 05.12.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій формі у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму, що складає 4757 рублів на кожну дитину, встановленого в Республіці ОСОБА_5 , з наступною індексацією пропорційно зростанню величини прожиткового розміру, щомісячно, починаючи з 05.11.2019 року і до досягнення повноліття дітьми, або до зміни матеріального та сімейного стану сторін, а також стягнення на користь ОСОБА_2 витрат з оплати послуг представника в розмірі 10000 рублів.

Мар`їнським районним судом Донецької області Тасіц Р.Г. 15.10.2020 року був повідомлений про надходження зазначеного клопотання і йому запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти даного клопотання, що встановлено із повернутого поштою 02.12.2020 року листа (а.с. 47).

Ухвалами Мар`їнського районного суду Донецької області від 15.10.2020 року з Державної прикордонної служби витребувано відомості про перетин ОСОБА_1 державного кордону України за період з 01.01.2014 року, з відділу надання адміністративних послуг Мар`їнської РДА витребувано відомості про місце реєстрації боржника.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 06.11.2020 року з відділу державного реєстру виборців витребувано відомості про місце реєстрації ОСОБА_1 .

Ухвалю Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.01.2021 року клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея від 05.12.2019 року було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Стягувач ОСОБА_2 про час та місце розгляду клопотання повідомлена в установленому законом порядку, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (на сторінці Мар`їнського районного суду Донецької області) в порядку ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VII, до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, питань про перенесення розгляду справи не порушувала (а.с. 64, 66-67).

Боржник ОСОБА_1 про час та місце розгляду клопотання повідомлений в установленому законом порядку, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (на сторінці Мар`їнського районного суду Донецької області) в порядку ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VII, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти клопотання не надав, питань про перенесення розгляду справи не порушував (а.с. 63, 65).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З клопотання стягувача ОСОБА_2 до компетентного суду України вбачається, що вона просить надати дозвіл на виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея РФ ухваленого 05.12.2019 року, яким з боржника ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Місцем проживання боржника ОСОБА_1 стягувач зазначила АДРЕСА_1 (а.с. 2).

Відповідно до рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея від 05.12.2019 року та довідки встановлено, що з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій формі у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму, що складає 4757 рублів на кожну дитину, встановленого в Республіці ОСОБА_5 , з наступною індексацією пропорційно зростанню величини прожиткового розміру, щомісячно, починаючи з 05.11.2019 року і до досягнення повноліття дітьми, або до зміни матеріального та сімейного стану сторін, а також стягнення на користь ОСОБА_2 витрат з оплати послуг представника в розмірі 10000 рублів. Рішення суду на території РФ не виконувалось (а.с. 4, 6).

В якості доказу вручення ОСОБА_1 судового виклику до російського суду, надано довідку судді Майкопського міського суду про належне інформування відповідача про розгляд вказаної справи на території та про вручення йому копії позовної заяви, також вказана довідка містить інформацію про те, що документи, підтверджуючі виклик відповідача та вручення йому копії позовної заяви, долучені до справи (а.с. 3).

З відповіді Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.09.2020 року встановлено, що в базі даних суду відсутня будь-яка інформація про надходження доручення Майкопського міського суду Республіки Адигея про вручення виклику до суду чи інших документів боржнику ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З повідомлень начальника Мар`їнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області від 06.10.2020 року та 12.01.2021 року із письмовими поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що боржник ОСОБА_1 з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає. Зі слів матері ОСОБА_6 та рідного брата ОСОБА_7 , боржник проживає в місті Санкт-Петербург Російської Федерації з 2013 року, засобів зв`язку із ним вони не мають (а.с. 16, 55-57).

Східне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Харків) 21.10.2020 року повідомило суд про те, що, окрім клопотання про надання вищезазначеного дозволу на примусове виконання рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея від 05.12.2019 року, інших документів щодо ОСОБА_1 від вказаного суду не надходило, що слідує із відповіді від 13.10.2020 року (а.с. 27).

З повідомлень Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.10.2020 року та 08.12.2020 року встановлено відсутність відомостей про перетинання державного кодону боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 22.10.2015 року по 01.12.2020 року. Звернуто увагу на те, що інформація про перетин державного кордону України громадянами України, іноземцями та особами без громадянства зберігається протягом п`яти років (а.с. 31, 49).

Військово-цивільна адміністрація міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області листами від 24.09.2020 року, 11.11.2020 року та від 16.11.2020 року повідомила суд, про те, що не підтверджує місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Також, відділ адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області листом від 17.11.2020 та 02.12.2020 року повідомив суд про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с. 14, 38, 39, 40, 42, 45).

Разом із цим відділ державного реєстру виборців апарату Мар`їнської райдержадміністрації 27.11.2020 року повідомив суд про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, зареєстрований у Державному реєстрі виборців України, його місцем голосування є АДРЕСА_1 (а.с. 45)

Відповідно до ч. 1 ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» 23.06.2005 року № 2709-IV (редакція на час розгляду клопотання) в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Згідно положень ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника (ч. 1 ст. 464 ЦПК України).

Статтею 465 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Саме таким міжнародним договором є Мінська Конвенція, згоду на обов`язковість якої надана Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» за №240/94-ВР від 10.11.1994 р.

Статтею 54 Мінської Конвенції встановлено, що клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Частиною 3 статті 54 Мінської Конвенції зазначено, що порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Відповідно до ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).

Згідно зі ст. 466 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Наведеній нормі кореспондують положення ст. 53 Мінської конвенції, відповідно до яких до клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Із змісту п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24.12.99 року, відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках - згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів та перевіряючи вищезазначене клопотання на предмет додержання судом іноземної держави вимог, зокрема, щодо належного та своєчасного виклику відповідача, суд зазначає таке.

Частинами 1, 4, 6 ст. 113 ЦПК РФ встановлено, що особи, що беруть участь у справі, а також свідки, експерти, фахівці і перекладачі сповіщаються або викликаються до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення, судовою повісткою з повідомленням про вручення, телефонограмою або телеграмою, по факсимільному зв`язку або з використанням інших засобів зв`язку і доставки, що забезпечують фіксацію судового сповіщення або виклику і його вручення адресату. Судове сповіщення, адресоване особі, що бере участь у справі, спрямовується за адресою, вказаною особою, що бере участь у справі, або його представником. У разі, якщо за вказаною адресою громадянин фактично не проживає, сповіщення може бути спрямоване за місцем його роботи. Передбачені цією статтею форми судових сповіщень і викликів застосовуються і по відношенню до іноземних громадян і іноземних юридичних осіб, якщо інший порядок не встановлений міжнародним договором Російської Федерації.

При цьому, ч. 1, 2, 4 ст. 116 ЦПК РФ встановлено, що судова повістка, адресована громадянинові, вручається йому особисто під розписку. Повістка, адресована організації, вручається відповідній посадовій особі, яка розписується в її отриманні на корінці повістки. У випадку, якщо особа, що доставляє судову повістку, не застане громадянина, що викликається до суду, по місцю його проживання, повістка вручається кому-небудь з тих, що проживають спільно з ним дорослим членам сім`ї з їх згоди для подальшого вручення адресатові. У випадку, якщо невідоме місце перебування адресата, про це робиться відмітка на судовій повістці, що підлягає врученню, з вказівкою дати і часу досконалої дії, а також джерела інформації.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 468 ЦПК України встановлено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до ст. 55 Мінської Конвенції, у визнанні та видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо (п. Б) відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що в якості доказу про належне інформування ОСОБА_1 про розгляд вищезазначеної цивільної справи та про вручення йому копії позовної заяви, надано довідку судді Майкопського міського Республіки Адигея Російської Федерації (а.с. 3).

В той же час вказана довідка не містить дати складання, з неї не вбачається за якою адресою, яким чином та у якій спосіб ОСОБА_1 було поінформовано про розгляд справи, як і не надано належним чином завірених копій документів про сповіщення іноземним судом відповідача про дату, час та місце судового розгляду, враховуючи, що ОСОБА_1 не є резидентом Російської Федерації.

Враховуючи вимоги вищезазначеного законодавства РФ та Мінської конвенції, матеріали цивільної справи не містять відомостей про звернення Майкопського міського суду Республіки Адигея РФ до компетентних органів України про направлення судових доручень щодо вручення ОСОБА_1 судової повістки та копії позовної заяви, не містять належних доказів того, що суддею були здійснені всі заходи для повідомлення про розгляд справи (а.с. 11, 27).

Разом із цим, з повідомлень Мар`їнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області від 06.10.2020 року та 12.01.2021 року із письмовими поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що боржник ОСОБА_1 з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, позаяк таки з 2013 року він проживає в місті Санкт-Петербург Російської Федерації, що також слідує із вказаного повідомлення, що складено за наслідками опитування матері ОСОБА_6 та рідного брата ОСОБА_7 (а.с. 16, 55-57).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, про те, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності документів, які засвідчували, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі у судовому процесі, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за належною адресою, а тому є правові підстави вважати, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про розгляд справи іноземним судом та був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260-261, 354, 467-469 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея Російської Федерації від 0512.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повну ухвалу складено 10.02.2021 року

Суддя О.Я. Сметаняк