Справа № 461/9754/21
Провадження № 2/461/2266/21
про відмову у забезпеченні позову
02.12.2021 року місто Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі головуючого судді Стрельбицького В.В., розглянувши заяву
про забезпечення позову,
Фактичні обставини справи, суть клопотання та дані про особу, яка його заявила, суть питання, яке вирішується судом.
АТ «ТАСКОМБАНК», в особі представника адвоката Пономаря Сергія Григорійовича, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум відповідальності за кредитним договором.
Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову.
У порядку забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачу, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , 1/10 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 87,6 м2, житловою площею 60, 0 м2, комору в підвалі ? 17,0 м2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , садовий будинок в СК «Вінниця», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , садовий будинок в СК «Вінниця», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Обґрунтовуючи подану заяву, представник позивача вказує на те, що такий захід забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам, а невжиття заходів забезпечення істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Ухвалюючи рішення за заявою, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
В провадження Галицького районного суду м. Львова надійшла заява за позовом АТ «ТАСКОМБАНК», в особі представника адвоката Пономаря Сергія Григорійовича до ОСОБА_1 про стягнення сум відповідальності за кредитним договором.
З матеріалів долучених до заяви вбачається, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року у цивільній справі № 465/9254/13-ц, заяву про забезпечення позову ПАТ «ВІ ЕС БАНК» (правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК») було задоволено, суд наклав арешт на вищезгадане нерухоме майно. Станом на час звернення АТ «ТАСКОМБАНК» до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум відповідальності за кредитним договором, арешт на майно відповідача накладений, відомості про його скасування відсутні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Оцінюючи, подану заяву та долучені до неї докази, суд також виходить з того, що до заяви не долучено жодного доказу який встановлює вартість або навіть орієнтовну вартість нерухомого майна на яке позивач просить накласти арешт.
Отже, суд позбавлений фактичної можливості співставити вартість об`єктів нерухомого майна, на які позивач просить накласти арешт, із розміром заявлених ним вимог, тобто належним чином оцінити заяву в контексті дотримання вимог співмірності.
Крім того, суд враховує і те, що з долученої до заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що остання за часом реєстрація прав на зазначене у даній інформаційній довідці майно відбулась ще у 2015 році, тобто понад 5 років тому. В свою чергу, до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу стосовно наявності у відповідача наміру на неправомірне відчуження згадано майна, з метою невиконання свого зобов`язання, або відчуження даного майна без такої мети. Зокрема, долучені до матеріалів справи докази не містять жодних даних про те, що відповідач проводив будь-які дії з метою відчуження майна.
Також, суд виходить з того, що рішення суду першої інстанції в іншій справі (ухвала Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року у цивільній справі №465/9254/13-ц) про задоволення аналогічної заяви позивача не має преюдиціального значення для суду у даній справі, зокрема таке рішення не є висновком Верховного Суду, який повинен враховуватись у справі.
Разом з тим, забезпечення позову шляхом накладення арешту на згадане вище нерухоме майно, за клопотанням позивача у іншій справі додатково вказує, що останній має можливість і використовує ефективні засоби юридичного захисту своїх прав у національних судах.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
В свою чергу, позивач вказуючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не зазначає у чому конкретно полягають ці складнощі і у який спосіб це ускладнить виконання рішення суду.
Фактично усі доводи позивача ґрунтуються на невиконанні відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що може бути предметом оцінки суду виключно при розгляді справи під час судового провадження.
Наведення цих доводів (невиконання зобов`язання за кредитним договором), як підстава для застосування заходів забезпечення позову може вказувати на наперед сформовану позицію суду у справі, що суд знаходить неприпустимим.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що заява не містить достатніх даних про наявність законних підстав для її задоволення, а також до неї не долучено належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.
Керуючись ст. ст.149-153 ЦПК України, суд, -
В задоволенні заяви відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.