ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3586/20

Головуючий у першій інстанції Домашенко Ю. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/378/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.04.2020 «Про відмову у внесення змін до Договору оренди земельної ділянки» № 25-6981/14-20-сг, яким йому відмовлено у внесенні змін до договору оренди землі № 298/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 між ним та ГУ ДГК у Чернігівській області, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за №27789996, загальною площею 25,8382 га, кадастровий номер :33:140:0001, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташованої на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів, в частині зменшення площі земельної ділянки;

- зобов`язати Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути його клопотання від 03.03.2020 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 298/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 між ГУ ДГК у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, загальною площею 25,8382 га, кадастровий номер :33:140:0001;

- припинити право користування вказаною земельною ділянкою, кадастровий номер :33:140:0001, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів та скласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 298/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 між ГУ ДГК у Чернігівській області та ним, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, у зв`язку з виділенням з вказаної земельної ділянки декількох земельних ділянок з метою відведення їх у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, присвоєнням цим земельним ділянкам кадастрових номерів, у зв`язку з відсутністю в реєстрі земельної ділянки з номером :33:140:0001.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у заявника внаслідок укладеного договору оренди від 30 серпня 2018 року, як у фізичної особи виникло право на землю, в тому числі наявне право про внесення змін до вказаного договору оренди шляхом укладення додаткової угоди; сторонами спору є фізична особа, яка створила фермерське господарство, та власник земельної ділянки, від імені якого у цьому випадку діє ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, з огляду на що позовна заява має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бургай О.В., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, виходив з того, що права й обов`язки орендаря земельної ділянки за договором оренди землі від 30.08.2018 перейшли від громадянина ОСОБА_1 до фермерського господарства ТОВ «Фермерське господарство «САН ГАРДЕН», а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, при цьому судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/79/19.

Однак апеляційний суд не може погодитись з таким висновком районного суду через його невідповідність обставинам справи та, як наслідок, порушення норм процесуального права.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У ст. 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивачки, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Приписами частини другої статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

У даній справі, ОСОБА_1 , звертаючись до суду загальної юрисдикції, з позовом, просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача, яким йому, як фізичній особі, відмовлено у внесенні змін до договору оренди землі від 30.08.2018, повторно розглянути його клопотання про внесення змін до вказаного договору оренди від 30.08.2018, припинити право користування земельною ділянкою кадастровий номер :33:140:0001, скласти додаткову угоду до договору оренди від 30.08.2018 у зв`язку з виділенням з земельної ділянки кадастровий номер :33:140:0001 декількох земельних ділянок.

Тобто спір стосується земельних правовідносин, виник між фізичною особою ОСОБА_1 та юридичною особою Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області щодо користування орендованою земельною ділянкою, оспорювання права внесення змін до договору оренди, припинення права користування відповідною земельною ділянкою та складання додаткової угоди до договору оренди.

За змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є цивільним.

Зважаючи на викладене, районний суд дійшов помилкового висновку про віднесення розгляду спору у цій справі до суду господарської юрисдикції.

Практика Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається суд першої інстанції, а саме Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/79/19, не може бути застосована до спірних правовідносин у справі, що розглядається, зважаючи на те, що обставини справи № 927/79/19 та справи, що розглядається, є відмінними. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року, сторонами у справі є ФГ «Крупський» та Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, тобто дві юридичні особи.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2021 року на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України - скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.

Головуюча Судді: