ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9672/21 Справа № 212/6415/21 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 01 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 31 серпня 2000 року з ним стався нещасний випадок, у зв`язку із чим був складений акт про нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом.

Крім того, позивач тривалий час працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійні захворювання.

Висновком МСЕК від 03 квітня 2014 року йому було первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту. При повторному переогляді висновком МСЕК від 23 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту. При наступному переогляді висновком МСЕК від 21 березня 2017 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 10 квітня 2018 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 22 квітня 2021 року позивачу повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, з яких: 15% - по радикулопатії та 65% - по Хозл, ІІ група інвалідності, безстроково.

Вважає, що у зв`язку з нещасним випадком та професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 162 000 грн. і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 162 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судові витрати у розмірі 1 620 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Також суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, оскільки відповідно до Акту про нещасний випадок №29 від 04 вересня 2000 року особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є позивач ОСОБА_1 .

Вважає, що судом не враховано, що ПрАТ «Суха Балка» не вчиняв будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянням моральних страждань позивачу.

Крім того, суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював з 07 лютого 2000 року по 11 грудня 2002 року підземним машиністом бурової установки, з 11 грудня 2002 року по 14 квітня 2003 року - підземним електрослюсарем на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка». 14 квітня 2003 року позивач звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 17).

Згідно п. 6 Акту № 29 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 04 вересня 2000 року, внаслідок обрушення та обвалення будівель ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, забій грудної клітини, забій передньої брудної стінки та рвану рану правого стегна (а.с. 44-45).

Відповідно до п. 7 Акту, причиною нещасного випадку,що трапився з позивачем є порушення вимог безпеки під час експлуатації устаткування машин та порушення трудової та виробничої дисципліни, що висловилося в невиконанні Інструкції з охорони праці (а.с. 45).

Згідно п. 10 Акту, особами, які допустили порушення законодавства з охорони праці є позивача та начальник дільниці №21 Таран А.А. (а.с. 45).

Крім того, відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 липня 2013 року, професійні захворювання у ОСОБА_1 виникли внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничого обладнання, позивач підпадав під вплив підвищених показників аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 23).

Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійних захворювань у позивача є важкість праці та аерозоль фіброгенної дії, що перевищували норми ГДК (а.с. 23).

Висновком МСЕК від 03 квітня 2014 року позивачу було первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту (а.с. 27).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 23 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту (а.с. 31).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 21 березня 2017 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності (а.с. 32).

Висновком МСЕК від 10 квітня 2018 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 30).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 22 квітня 2021 року позивачу повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, з яких: 15% - по радикулопатії та 65% - по Хозл, ІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 33).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог позивача та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму та професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим на виробництві травмою та професійного захворювання, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, оскільки відповідно до Акту про нещасний випадок №29 від 04 вересня 2000 року особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є позивач ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки вони суперечать ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно якого роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Крім того, відповідно до п. 10 Акту № 29 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 04 вересня 2000 року встановлено вину, зокрема, начальника дільниці №21 Тарана А.А., який порушив вимоги законодавства про охорону праці (а.с. 45).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ПрАТ «Суха Балка» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок ПрАТ «Суха Балка» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 липня 2013 року, професійні захворювання у ОСОБА_1 виникли внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничого обладнання, позивач підпадав під вплив підвищених показників аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 23).

Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійних захворювань у позивача є важкість праці та аерозоль фіброгенної дії, що перевищували норми ГДК (а.с. 23).

Висновком МСЕК від 03 квітня 2014 року позивачу було первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту (а.с. 27).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 23 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту (а.с. 31).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 21 березня 2017 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - по радикулопатії та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності (а.с. 32).

Висновком МСЕК від 10 квітня 2018 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 30).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 22 квітня 2021 року позивачу повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, з яких: 15% - по радикулопатії та 65% - по Хозл, ІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 33).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «Суха Балка» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача та виробнича травма, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини, зокрема, ПрАТ «Суха Балка», яким було допущено умови праці, що характеризувалися фізичними перевантаженнями.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наведені роз`яснення, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка» в період з 07 лютого 2000 року по 14 квітня 2003 року, із загального періоду роботи у шкідливих умовах 17 років 03 місяця.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер виробничої травми та професійного захворювання, і пов`язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, тривалість роботи позивача на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» в період з 07 лютого 2000 року по 14 квітня 2003 року, із загального періоду роботи у шкідливих умовах 17 років 03 місяця, вважає необхідним змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 зменшивши його з 162 000 грн. до 40 000 грн.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

У зв`язку із зменшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає зменшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «Суха Балка» і зменшивши його з 1 620 гривень до 908 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 рокузмінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 162 000 гривень. до 40 000 (сорок тисяч) грн.

Рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судового збору з 1 620 гривень до 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: