Справа № 129/3325/17
Провадження № 2/930/7/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2021 року Немирівський районний суд

Вінницької області

у складі: головуючого судді - Науменка С.М.

за участю: секретаря судового засідання Андрущак Л.П.

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Немирів, цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, в якому просив, відповідно до заяви про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог, встановити безоплатний земельний сервітут, що дає право ОСОБА_1 безоплатного проходу та проїзду транспортними засобами до окремого з південної сторони входу у власний будинок АДРЕСА_1 через суміжний існуючий проїзд земельної ділянки ОСОБА_4 , відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 5701/5702/20-21 від 27.11.2020 та встановити безоплатний земельний сервітут на користь ОСОБА_1 , щодо суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 для облаштування окремого входу у власний будинок, для його обслуговування і стіни будинку та інших конструктивних елементів останнього, а саме цоколю фундаменту та даху із урахуванням можливого проведення ремонтно-будівельних робіт, при виконанні яких може бути передбачене транспортування будівельних матеріалів, відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 5701/5702/20-21 від 27.11.2020, з врахуванням необхідності демонтажу частини огорожі, довжиною 3,52 м, для забезпечення безперешкодного доступу до стіни частини будинку ОСОБА_1 .

Позов мотивований тим, що відповідно до договору дарування від 23 грудня 2000 року ОСОБА_1 , стала власником 9/25 частини будинку по АДРЕСА_2 , в цьому ж будинку 13/25 його частки належало ОСОБА_5 та 3/25 частки будинку з окремим входом ОСОБА_6 .

При виділенні земельних ділянок для обслуговування належних часток будинку, інтереси ОСОБА_6 не були враховані, окремо земельна ділянка в його особисте користування не виділялась.

Рішенням Гайсинського районного суду від 07 грудня 2009 року ОСОБА_1 , згідно з варіантом № 2 судової будівельно-технічної експертизи № 1103 від 31.08.2009. виділено в користування земельну ділянку вказаного будинковолодіння, загальною площею 637 кв. м., а ОСОБА_5 , який є власником 13/25 цього ж будинку - 690 кв.м.

В 2012 році за договором купівлі продажу частку будинку 13/25, яка належала ОСОБА_5 , купив ОСОБА_4 та став її власником.

За рішенням Подільського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2016 року, ОСОБА_6 визнано померлим

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до договору довічного утримання, ОСОБА_1 стала власником 3/25 частини житлового будинку, яка належала ОСОБА_6 .

За виготовленою технічною документацією із землеустрою, земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які належать їм на праві особистої власності, межують, зокрема із сторони проїзду від вулиці до окремого входу в частину будинку, яка раніше належала ОСОБА_6 , що є предметом спору.

На даний час ОСОБА_1 позбавлена можливості входу та під`їзду транспортом із сторони вулиці, до окремого входу в будинок та проходу до стіни частини власного будинку з південної сторони земельної ділянки ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку комісії Гайсинської районної адміністрації від 06.10.2016 року, при виході на місце, за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що за рішенням Гайсинського районного суду № 2-382/2009 від 7 грудня 2009 року, про встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , згідно варіанту №2 судової будівельно-технічної експертизи № 1103 від 31.08.2009 року передбачено проїзд загального користування, а при фактичному оформленні земельних ділянок один із проїздів загального користування віднесли до меж земельної ділянки попереднього власника ОСОБА_5 .

Також відповідно до варіанту № 2 будівельно-технічної експертизи № ПОЗ від 31.08.2009 гр. ОСОБА_1 виділено у користування земельну ділянку на відстані одного метра від житлового будинку, для його обслуговування, а фактичну вимір складає 50 сантиметрів.

За розподілом земельної ділянки колишньому власнику 3/25 частки будинку з окремим входом - ОСОБА_6 не виділялася окремо земельна ділянка для обслуговування його частки житла, він не мав можливості належним чином користуватися окремим входом до будинку та проходом до стіни, а іншої обхідної стежки, окрім проходу через земельну ділянку ОСОБА_4 , не має.

ОСОБА_1 має право на безперешкодний прохід та під`їзд до окремого входу в свій будинок, однак відстань від вхідних дверей до межі земельної ділянки ОСОБА_5 складає лише 0.5 метрів, що позбавляє можливості належним чином користуватися вхідними дверима та обслуговувати будинок.

ОСОБА_5 продав належну йому частку будинку ОСОБА_4 без врахування інтересів на земельну ділянку колишнього власника частки будинку - ОСОБА_6 , а тому позивачка декілька разів намагалась домовитись з відповідачем щодо порядку користування земельною ділянкою щодо можливості належним чином користуватися окремим входом у будинок та під`їзду до нього транспортом.

Від добровільного вирішення спору відповідач відмовляється, тому позивачка змушена звернутись до суду для встановлення безоплатного земельного сервітуту.?

Позивачка та її представник адвокат Гуравська В.Ю. до зали судового засідання не з`явилися, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги в редакції від 11.06.2021 підтримує.

Відповідачка ОСОБА_4 , до зали судового засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 9/25 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та 3/25 вказаного житлового будинку на підставі договору довічного утримання (а.с. 7, 16, 17) відповідачу ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності належить 13/25 частки вказаного житлового будинку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно (а.с. 28-29); відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0651 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянку), за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15); відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.12.2009 у справі № 2-382/2000р. (яке набрало законної сили 17.12.2009) ОСОБА_1 , для обслуговування належної їй 12/25 частики житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , виділено в користування земельну ділянку загальною площею 637 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 1103 від 31.08.2009 (а.с. 18).

Так, відповідно до доказів наданих відповідачем, позивачка ОСОБА_1 , здійснила незаконне перепланування частини будинку по АДРЕСА_3 , з влаштуванням в несучій конструкції зовнішньої стіни дверного пройому (а.с. 45), відповідно до додатку до відповіді № 03.06.-176 від 23.01.2014 виданої виконавчим комітетом Гайсинської міської ради, вказаний дверний пройом є незаконним та має бути ліквідований згідно чинного законодавства (а.с. 44); відповідно до відповіді Гайсинської РДА від 13.03.2014 № 04-Г-26-1-28 на звернення ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_4 , щодо факту перепланування частини будинку АДРЕСА_1 , з влаштуванням в несучій конструкції зовнішньої стіни дверного пройому без необхідних дозвільних документів, Гайсинською райдержадміністрацією було проведено перевірку, відповідно до якої зазначене перепланування призводить до погіршення технічного стану житлового будинку в цілому та порушуються права гр. ОСОБА_3 , так, як мотивуючи законністю влаштованого перепланування власниця частини будинку ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , проводять дії щодо збільшення своєї земельної ділянки за рахунок зменшення земельної ділянки ОСОБА_3 , на яку існує державний акт і межі по якому попередньо взаємоузгоджені (а.с. 46).

Так позивачкою, не надано до суду доказів, які б підтверджували законність вказаного перепланування.

З технічного паспорту на житловий будинок, по АДРЕСА_2 та фотографій, доданих до матеріалів справи, вбачається, що в позивачки наявний окремий, технічно облаштований вхід до її частини будинку (а.с. 60-62, а.с. 75-76).

Однак, позивачка просить встановити безоплатний земельний сервітут, для пересування, проїзду та облаштування окремого входу, саме до дверного пройому, облаштованого без необхідних дозвільних документів, через суміжний існуючий проїзд земельної ділянки ОСОБА_4 .

Також, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової-будівельно технічної експертизи № 5701/5702/20-21 від 27.11.2020, при встановлені земельного сервітуту відповідно до варіанту № 1, слід врахувати необхідності демонтажу частини огорожі, довжиною 3,52 м, для забезпечення безперешкодного доступу до стіни частини будинку ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

За приписами статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до вимог ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України).

Згідно з вимогами ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

З аналізу положень ст.ст.401, 402 ЦК України вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін.

Згідно ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Положеннями ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до п. 38 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Також, відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого права.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Окрім цього, статтею 55-1 Закону України «Про землеустрій» передбачається, що встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) копії документів, що є підставою для виникнення прав суборенди, сервітуту.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання доказів того, що між нею та відповідачем у справі не досягнуто домовленості про встановлення сервітуту та його умов, нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка бажає встановити земельний сервітут для користування, влаштованим в несучій конструкції зовнішньої стіни дверним пройомом без необхідних дозвільних документів, який відповідно до наданих суду доказів, має бути ліквідований згідно чинного законодавства.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, під час судового розгляду вказаної справи позивачка не довела, а також не надала доказів, на підтвердження неможливості використання свого майна без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, не обґрунтована необхідність встановлення земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв`язку з чим повинен бути встановлений сервітут і що задоволення її потреб неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги з якими звернулася позивачка є не обґрунтованими, не доведеними та не підтверджені достовірними та беззаперечними доказами, а тому відмовляє в їх задоволенні.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 655, 665, 334. 657. 639. 220, 392, 334 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст. 351-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: С.М. Науменко