Постанова

Іменем України

02 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 336/155/20

провадження № 61-13695св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Ольга Володимирівна,

треті особи: Запорізька міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної Ольги Володимирівни, треті особи: Запорізька міська рада, ОСОБА_2 , про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року у складі судді Галущенко Ю. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позову

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної О. В. у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скасувати оскаржувану постанову.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого залишилася спадщина до складу якої входить нерухоме майно, автомобіль та грошові кошти на рахунках у банківських установах.

У передбачений законом шестимісячний строк вона прийняла спадщину, подавши нотаріусу відповідну заяву, проте постановою нотаріуса Кузьміної О. В. від 21 березня 2018 року № 182/02.31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заповіту спадкодавця, зміст якого, з огляду на спір між спадкоємцями, потребує тлумачення у судовому порядку.

Оскільки нотаріус незаконно відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, адже в оскаржуваній постанові не зазначено, яким саме нормам чинного законодавства України суперечить вчинення нотаріальної дії та між якими саме спадкоємцями існує спір щодо тлумачення заповіту, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 27 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржувана постанова приватного нотаріуса є законною, адже є заповіт спадкодавця, який виключає безспірність права на спадкування за законом.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Запорізький апеляційний суд постановою від 13 липня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 11 серпня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року, ухвалити рішення, яким позов задовольнити.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15, від 04 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 та постановах Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 299/1222/18, від 19 червня 2019 року у справі № 757/48758/15, від 04 червня 2020 року у справі № 710/1246/17; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме - щодо надання правової оцінки заповіту та чинності його положень на момент смерті заповідача, встановлення наявності підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва та наявності підстав для закликання до спадкоємства (глава 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, стаття 68 Закону України «Про нотаріат»).

На обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на те, що ОСОБА_3 склав заповіт, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_4 . Дочку ОСОБА_2 та всіх інших родичів, які мають право на спадщину за законом, він позбавляє права на спадщину.

Зі смертю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , настали зміни у суб`єктному складі осіб, на користь яких складено заповіт, що спричинило втрату чинності заповітом у частині визначення ОСОБА_4 спадкоємицею за заповітом.

Внаслідок смерті спадкоємця за заповітом, право на спадкування одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, тобто спадкоємці за законом першої - п`ятої черг.

Оскільки заповіт в частині позбавлення права на спадкування доньки ОСОБА_2 та всіх інших родичів, які мають право на спадщину за законом не втратив чинність внаслідок смерті ОСОБА_4 , ці особи не одержують право на спадкування, як особи, що позбавлені такого права в заповіті.

Позивач як дружина померлого і спадкоємець за законом першої черги після смерті чоловіка, реалізовуючи свої спадкові права, подала заяву про прийняття спадщини. Жодним чином в жодному документі нотаріальної справи позивач самостійно не тлумачить та не тлумачила заповіт, не заперечує та не заперечувала права інших осіб, які вважають себе спадкоємцями, жодних дій щодо спору з іншими можливими, чи такими, що вважають себе спадкоємцями, не вчиняла, нічиї права не оспорювала.

Іншим спадкоємцем, з яким у позивача виник нібито спір, нотаріус зазначає ОСОБА_2 , однак, ОСОБА_2 , заповітом позбавлена права на спадщину, і заповіт не оскаржила.

Позивач не наголошує на вирішенні її спадкових прав цим рішенням, а просить виключно вирішити питання незаконності саме постанови нотаріуса, про що свідчать позовні вимоги, які жодним чином не стосуються реалізації її права на спадкування.

02 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Трифонова А. В. як представника приватного нотаріуса Кузьміної О. В. на касаційну скаргу, який мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Твердження позивача про те, що постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав необхідності звернення до суду з позовом про тлумачення заповіту не відповідає фактичним обставинам справи, адже причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є те, що ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця і входить до кола його найближчих родичів, а всіх своїх родичів, які мають право на спадщину за законом, спадкодавець позбавив права на спадщину.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

29 жовтня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 липня 2016 року між ОСОБА_3 ,1936 року народження, і ОСОБА_1 , 1961 року народження, зареєстровано шлюб, присвоєно прізвища чоловіку та дружині « ОСОБА_3 » і « ОСОБА_1 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кузьміної О. В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , вказала про наявність іншого спадкоємця за законом - дочки спадкодавця ОСОБА_2 .

Приватний нотаріус Кузьміна О. В. за заявою ОСОБА_1 завела спадкову справу № 87/2017 щодо майна померлого ОСОБА_3

27 грудня 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька.

19 червня 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за реєстровим № 248, яким все своє майно заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дочку ОСОБА_2 та всіх інших родичів, які мають право на спадщину за законом, позбавив права на спадщину.

Спадкоємиця за заповітом ОСОБА_4 померла до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 заповіт є чинним.

Постановою приватного нотаріуса Кузьміної О. В. від 21 березня 2018 року № 182/02.31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у заповіті, який є чинним на час відкриття спадщини, ОСОБА_3 свою дочку ОСОБА_2 та всіх інших родичів, які мають право на спадщину за законом, він позбавляє права на спадщину. Нотаріус роз`яснив право на звернення до суду для встановлення або певних юридичних фактів, або визнання права власності на спадкове майно.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не

підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. При цьому він може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року, у справі № 335/4131/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про тлумачення змісту заповіту ОСОБА_3 відмовлено.

У справі № 335/4131/18 суди встановили, що текст спірного заповіту викладений чіткою і зрозумілою мовою, у ньому немає подвійного змісту та чітко вбачається воля заповідача передати ОСОБА_4 все своє майно. При цьому ОСОБА_2 та всіх інших родичів, які мають право на спадщину за законом, заповідач позбавив права на спадщину.

Встановивши, що позивач є дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за життя склав заповіт, яким, зокрема, позбавив ОСОБА_2 та всіх інших родичів, які мають право на спадщину за законом, права на спадщину, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, адже приватний нотаріус правильно відмовила у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на наявність заповіту, роз`яснивши право на звернення до суду для встановлення або певних юридичних фактів, або визнання права власності.

У разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, особа, яка вважає свої права порушеними, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Рішення судів ухвалені у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15, від 04 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 та постановах Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 299/1222/18, від 19 червня 2019 року у справі № 757/48758/15, від 04 червня 2020 року у справі № 710/1246/17, адже у справах встановлені різні фактичні обставини.

Аргументи касаційної скарги висновки судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними, а також трактуванню норм законів на власний розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої і апеляційної інстанцій - без змін.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов