Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 2009 року народження третя особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Представник позивачки ОСОБА_2 04.09.2019 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , яка діє особисто та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Від представника позивача 19.10.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій просили: припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 та на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м., припинити право власності малолітнього ОСОБА_3 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м., визнавши право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м. за ОСОБА_2 в цілому; у рахунок компенсації, належної до виплати відповідачам, припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 на частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв. м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_4 частку земельної ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва, визнавши в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., загальною площею 62,3 кв. м.; садовий будинок АДРЕСА_5 ; земельну ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (по 1/2 частці кожному відповідачу); у рахунок компенсації, належної до виплати позивачці за припинення її права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_4 частку земельної ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів за мінусом вартості квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м. стягнути з відповідачів 28 948,30 дол. США.

27.11.2020 року представником позивачки було подано до суду заяву про забезпечення позову, згідно якого вона просить у рамках забезпечення уточненої позовної заяви накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року заяву про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2021 року.

ОСОБА_1 22.04.2021 року звернулась до суду із заявою про заміну заходу забезпечення позову шляхом скасування арешту на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та накладення арештів на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м.; 1/2 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/3 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м.; 1/2 садового будинку АДРЕСА_5 , та 1/4 земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 .

Представником позивача 26.04.2021 року до суду подано письмові заперечення проти заміни заходу забезпечення позову, за якими просила відмовити у задоволенні заяви.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року клопотання відповідачки про заміну заходу забезпечення позову було відхилено.

13 серпня 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 2009 року народження було подано апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну заходу забезпечення позову, відповідно до якої відповідач просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким замінити заходи забезпечення позову шляхом скасування арешту на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та накласти арешт на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м.; 1/2 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/3 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м.; 1/2 садового будинку АДРЕСА_5 , та 1/4 земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 .

При цьому посилаючись на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилається на приписи статей 149-150 ЦПК України, водночас, судом порушені ці норми права.

Апелянт наголошує на тому, що незрозуміло, яким чином суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зміну заходів забезпечення позову, оскільки загальна вартість спірного майна складає 230 000 доларів США, та при проведенні нескладного розрахунку, виходячи з висновків суду першої інстанції про те, що у випадку задоволення позову у власність відповідачів переходить чотири з п`яти об`єктів нерухомого майна на загальну суму 198188 доларів США, Ѕ частка, яка належатиме ОСОБА_1 становить 99 094 доларів США.

Крім того незрозуміло, як суд першої інстанції встановив вартість квартири АДРЕСА_6 , на яку наклав арешт, мотивуючи, що за рахунок реалізації саме цієї квартири можливо буде виконати рішення суду у випадку задоволення позову.

Отже, судом не з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення питання про заміну заходів забезпечення позову, не враховано співмірність вжитих заходів з вимогами, не враховано інтереси відповідача.

Висновки суду першої інстанції щодо неможливості заміни заходів забезпечення позову з огляду на те, що спірне майно належить відповідачу та малолітньому сину відповідача, що унеможливить процедуру примусової реалізації цього майна є передчасними та упередженими.

Вимоги позивача у частині стягнення з відповідачів звучать «стягнути» з відповідачів 28 948,30 доларів США, а у випадку задоволення позову, у власність відповідачів перейде чотири об`єкта нерухомості, вартість яких, навіть окремо один від одного більше ніж достатньо, відповідно до експертної оцінки, щоб виконати рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.09.2021 року провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 2009 року народження третя особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні було відкрито.

Ухвалою від 17.09.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

25 жовтня 2021 на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що для примусової реалізації часток квартир, які належать ОСОБА_1 у будь-якому разі буде необхідне чи дозвіл органу опіки та піклування, чи відповідне рішення суду, оскільки інші частки зазначених квартир належать неповнолітньому ОСОБА_3 та він, згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» має право користуватися частками квартир своєї матері.

Зазначає, що сукупна вартість часток у майні ОСОБА_1 майже у 100 000,00 доларів США, на які відповідачка пропонувала накласти арешт, у порівнянні з заявленою сумою стягнення у 28 948,30 доларів США не має ніякого вирішального значення, оскільки фактична примусова реалізація часток неможлива.

25 жовтня 2021 року до Одеського апеляційного суду представником ОСОБА_2 також було подано клопотання про закриття провадження у справі.

27 жовтня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 було подано заяву про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

28 жовтня 2021 на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника Органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи.

У судовому засіданні 28 жовтня 2021 року судом апеляційної інстанції було зобов`язано представника позивача надати суду висновок щодо оцінки вартості майна та відкладено розгляд справи до 02.12.2021 року.

09 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копії висновку №040/2020 від 06.08.2020 року.

02 грудня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Щодо клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження

Так, 25 жовтня 2021 року до Одеського апеляційного суду представником ОСОБА_2 було подано клопотання про закриття провадження у справі, яке вмотивовано наступним.

ОСОБА_2 вказує, що з матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції було помилково відкрито провадження у справі та поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження.

З огляду на викладене, у відповідності до ст.ст. 354, 358, 362 просила закрити апеляційне провадження.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Частиною першою статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Слід зазначити, що ст. 362 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для закриття апеляційного провадження, який не підлягає розширеному тлумаченню.

Оскільки законом не передбачено закриття апеляційного провадження з підстав, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_2 , у задоволенні заявленого клопотання необхідно відмовити.

Суд, приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про заміну заходів забезпечення позову виходив з того, що предметом позовних вимог є, у тому числі, вимоги про стягнення з відповідачки грошової компенсації у розмірі 28 948,30 дол. США, належної до виплати позивачці за припинення її права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_5 ; ј частку земельної ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів за мінусом вартості квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м.

Жодний із спірних об`єктів нерухомого майна за вартістю, встановленої на підставі висновку експерта №040/2020 від 06.08.2020 року, не відповідає сумі компенсації, яку просить стягнути на свою користь позивачка унаслідок припинення її права власності на частки у чотирьох об`єктах нерухомого майна.

Судом першої інстанції прийнято до уваги, що все майно, на яке пропонує накласти арешт відповідачка, належить їй у долях із неповнолітнім ОСОБА_3 , що на стадії виконання унеможливлює примусову реалізацію цього майна без отримання згоди органу опіки та піклування, чи окремого рішення суду з цього приводу (ст. 12 закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»). Крім того, малолітній зареєстрований та фактично проживає в одній із квартир, на частину якої відповідачка пропонує накласти арешт (квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.). Таким чином примусовій реалізації такого майна буде передувати звернення виконавця до суду у порядку ст. 435 ЦПК України.

Згідно із матеріалами справи, право власності відповідачки на частину садового будинку АДРЕСА_5 не зареєстровано у встановленому законом порядку (відомості про право власності відсутні у ДРРП на НМ), таким чином примусовій реалізації такого майна буде передувати звернення виконавця до суду у порядку ст. 440 ЦПК України.

Клопотання у частині заміни заходу забезпечення позову із арешту квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м. на арешт на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м., суд вважав необґрунтованим, оскільки у разі постановлення рішення на користь позивачки, вона набуде право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому, тобто, 1/3 зазначеної квартири вже не буде належатиме відповідачці на момент виконання рішення про стягнення компенсації у розмірі 28 948,30 дол. США та апріорі не може забезпечувати виконання такого рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до уточненої позовної заяви ОСОБА_2 просила: припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 та на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м., припинити право власності малолітнього ОСОБА_3 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м., визнавши право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м. за ОСОБА_2 в цілому; у рахунок компенсації, належної до виплати відповідачам, припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 на частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_4 частку земельної ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва, визнавши в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м., загальною площею 62,3 кв. м.; садовий будинок АДРЕСА_5 ; земельну ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (по 1/2 частці кожному відповідачу); у рахунок компенсації, належної до виплати позивачці за припинення її права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_4 частку земельної ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів за мінусом вартості квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м. стягнути з відповідачів 28 948,30 дол. США.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала. Копії ухвали про заміну одного заходу забезпечення позову іншим направляються учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. У разі заміни одного заходу забезпечення позову іншим суд може відповідно змінити заходи зустрічного забезпечення.

Зміна одного заходу забезпечення позову іншим не змінює мети забезпечення позову.

А відтак, суд може замінити заходи забезпечення позову лише за наявності відповідних підстав, які не суперечать завданню та основним засадам цивільного судочинства, передбачених статтею 2 ЦПК України, якими, поміж іншим, передбачено і таке завдання як ефективний захист порушеного права, що може бути несумісним у разі безпідставної заміни вжитих судом заходів забезпечення позову.

Особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом (аналогічно зміну заходу), зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів (чи їх зміни) і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6 було те, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в частині позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації у розмірі 28 948,30 доларів США або ефективний захист, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що при розгляді заяви про забезпечення позову та зміну заходу забезпечення позову, вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття таких заходів і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Судом першої інстанції також не враховано ціни позову, даних про вартість належного відповідачу нерухомого майна, не надано оцінки наявному звіту про його експертну грошову оцінку, а також балансу інтересів позивача щодо задоволення своїх вимог при виконанні рішення суду у випадку його задоволення судом, а також відповідача, яка має право розраховувати на обмеження її прав як власника у обсязі, який є необхідним для забезпечення виконання рішення суду про задоволення позову.

У практиці ЄСПЛ, в тому числі у справах: "Stretch проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року, "Sporrong and Lonnroth проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Gashi проти Хорватії" від 13 грудня 2007 року, визначені критерії, які слід оцінювати щодо сумісності заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Керуючись принципами розумності та співмірності, непорушності права власності, судова колегія вважає за доцільне ухвалу суду скасувати та постановити нову, про задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову.

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення питання про заміну заходів забезпечення позову у справі, у зв`язку із чим ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 2009 року народження третя особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою замінити заходи забезпечення позову шляхом скасування арешту на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та накласти арешт на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м.; 1/2 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/3 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м.; 1/2 садового будинку АДРЕСА_5 , та 1/4 земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А. П. Заїкін