Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Луганська В.М.
Провадження № 22-ц/810/810/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.

за участю секретаря: Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в інтересах якого діє представник ОСОБА_6

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року ухвалене, судом у складі судді Бароніна Д.Б.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторне (транспортне) страхове бюро України,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказав, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2017 року по справі № 428/8629/17 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом встановлено, що 26 листопада 2016 року о 14-20 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , в м. Сєвєродонецьку на об`їзній дорозі з боку вул. Єгорова в напрямку пр-ту Хіміків, виїхав під час обгону на зустрічну смугу руху, не переконався, що вона вільна і має обмежену оглядовість, та не переконався, що створює небезпеку іншим учасникам руху, в результаті чого змусив водія автомобіля «Dacia Logan», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 зменшити різко швидкість. В результаті останній опинився на зустрічній смузі руху де відбулось зіткнення з автомобілем марки «Kia Cerato», державний номер НОМЕР_3 , яким керував позивач ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 порушив вимоги п. 11.5, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортного засобу.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, які визначені Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 31142160 від 10.01.2017 року і які складають 130678, 77 грн.

В єдиній централізованій базі даних Моторно (транспортного) страхового бюро України на день ДТП 26.11.2016 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу держаний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 не був зареєстрований. Позивач вважає, що в даному випадку провина відповідача ОСОБА_3 полягає у тому, що він всупереч вимог законодавства України своєчасно не уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідач ОСОБА_2 після настання ДТП у встановлений строк не звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Крім того, позивач посилається на те, що йому неправомірними діями віповідачів було завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесених ним душевних стражданнях внаслідок пошкодження його автомобіля, що спричинило розлад всіх його планів, істотну зміну звичного способу життя, обмеження кола його спілкування та свободи пересування.

08.04.2020 року позивач звернувся до суду з клопотанням про уточнення позовних вимог, в якому зазначив, що на момент звернення до суду з цією позовною заявою йому не було відомо про постанову Луганського апеляційного суду від 09.12.2019 року по справі № 428/8629/17, якою скасовано постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2017 року. Разом з тим, шкоду його автомобілю було спричинено безпосередньо автомобілем «Dacia Logan», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача спричинену матеріальну шкоду в розмірі 130678, 77 грн, судовий збір у розмірі 1306, 79 грн, а також, з урахуванням ступеня вини кожного з відповідачів в порядку часткової відповідальності стягнути моральну шкоду в сумі 100000 грн та судовий збір в розмірі 1000 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 117610, 89 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 4500, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 13067, 87 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 500, 00 грн.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі 1221, 10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір в сумі 135, 67 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, суми судового збору і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог позивача до ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом відкрито провадження у зазначеній справі в порушення вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України. У позовній заяві відсутні розрахунки сум, не встановлена ціна стягнення моральної шкоди. До отриманих відповідачем 1 та відповідачем 2 копій позовної заяви не долучено копій квитанцій про сплату судового збору. У позовній заяві отриманій відповідачем 1 та відповідачем 2, в розділі додатки, відсутні пункти 7, 8, 9. Про вищевказані факти відповідач 1 та відповідач 2 звертали увагу суду у відзивах на позовну заяву. Проте, судом указані заперечення відповідачів до уваги не брались.

Скаржник посилається на те, що суд під час розгляду справи та прийнятті рішення упереджено та не об`єктивно проводив дослідження та давав оцінку доказам. Суд після виступу в дебатах представника скаржника не задовольнив його клопотання про долучення письмового тексту промови у дебатах до матеріалів справи.

Посилається на те, що повний текст судового рішення від 05 жовтня 2020 року був складений раніше до судового засідання від 05 жовтня 2020 року в якому проводилися судові дебати, обґрунтування сторін висловлені в дебатах судом до уваги судом не бралися.

Суд першої інстанції неправильно трактує покази свідка ОСОБА_4 , покладаючи на ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху, якого фактично не було.

Головуючий по справі в судовому засіданні 18.03.2020 року запропонував позивачу заявити клопотання про дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення від 12.09.2017 року та на пропозицію головуючого таке клопотання позивачем було заявлено.

Суд у рішенні посилається на протокол огляду місця ДТП від 26.11.2016 року та акцентує увагу, що у протоколі вказано: «дорожня розмітка на місці ДТП «сплошна» (суцільна) смуга». Звертає увагу суду на те, що суцільна смуга у місці ДТП, а не у місці де ОСОБА_2 розпочинав маневр обгону. Тобто дана інформація, викладена в протоколі огляду місця ДТП, ніяким чином не доводить вину ОСОБА_2 в порушенні ПДР України і не може бути підставою для висновку про таке порушення.

В указаних документах (протокол огляду місця ДТП та схема ДТП) відсутня будь-яка інформація про ОСОБА_2 та автомобіль яким він керував та його причетність до ДТП.

В пункті 17-6 протоколу огляду місця ДТП зазначено різні види шин і відповідно малюнки протекторів автомобіля Dacia Logan д.н.з. НОМЕР_2 , що могло стати першопричиною неналежного зчеплення коліс автомобіля з дорожнім покриттям, навіть без виїзду на сніг. При цьому, не вказано висоту протектора та тиск шин, що має суттєве значення для такого виду ДТП. В пункті 27 вказано про фототаблицю, яка відсутня. На схемі нічого не вказано про види нанесеної на дорожнє покриття розмітки.

У рішенні суду приховується факт пояснень ОСОБА_2 про іншу марку автомобіля.

Постанова про закриття кримінального провадження №003464 не містить пункту про прийняте рішення стосовно виділення та направлення матеріалів для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ДТП вказане в мотивувальній частині цієї постанови, у ній відсутні дані, які вказують на порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху.

Суд в рішенні посилається на протокол про адміністративне порушення, в якому ОСОБА_2 зазначено, що він не згоден з такими висновками службових осіб поліції, протокол складено формально з грубим порушенням процесуального права.

Скаржник посилається на те, що висновок експерта від 26.01.2017 року №19/113/9-1/274е є не об`єктивним та не повним, оскільки він зроблений на підставі показів заінтересованих осіб. Крім того, в матеріалах зазначеного висновку експерт посилається на відеоматеріали з відеореєстратора. Обставини події за дослідженими в суді відеоматеріалами не відповідають обставинам викладеним у висновку експерта.

Скаржник вважає, що експертом неправильно відображено дорожню ситуацію, яка склалася безпосередньо перед та під час ДТП та вважає, що висновок експерта не може бути належним доказом з урахуванням досліджених відеоматеріалів тієї події та інших матеріалів справи у їх сукупності.

14.09.2020 року у суді було досліджено відеоматеріали з відеореєстратора встановленого в автомобілі Dacia Logan безпосередньо перед та під час ДТП. Обстановка зафіксована в відеоматеріалах повністю спростовує обґрунтування суду, викладене в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Після відкриття провадження у цій справі ОСОБА_2 14.11.2019 року зробив відеозапис ділянки дороги, де відбулась ДТП. Завдяки використанню стоп-кадру, зроблено фотознімки по мірі наближення до місця, де відбулась ДТП. На цих фотознімках видно, що у місці зіткнення автомобілів суцільна лінія дорожньої розмітки переходить у переривчату лінію дорожньої розмітки. Зважаючи на надані позивачем відеоматеріали, ОСОБА_2 , розпочав маневр обгону поза зоною дії суцільної лінії дорожньої розмітки, до вищевказаної групи дерев. Крім того, відповідно до відеоматеріалів з відеореєстратора, в момент початку маневру обгону на зустрічній полосі руху автомобіля транспортних засобів та інших перешкод не було.

Посилається на те, що дії водія ОСОБА_2 узгоджуються з вимогами п. 14.2. ПДР України.

Водій автомобіля Dacia Logan зробив все навпаки. Останній, в порушення п. 2.3. ПДР України не реагував на зміну дорожньої обстановки виїхавши із-за заокруглення дороги. В порушення вимог п. 12.1 не урахував дорожню обстановку, стосовно повороту та слизького дорожнього покриття, наявність пресованого снігу, тощо. Не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним а саме, різні моделі шин і відповідно різні малюнки протекторів та їх висоту. В порушення вимог п. 12.3 після виїзду із-за повороту, побачивши транспортний засіб у його смузі руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Він рухався не зменшуючи швидкість, а в окремих випадках навіть прискорювався.

Дослідження наданого позивачем відеозапису спростовують обґрунтування суду щодо вини та причетності ОСОБА_2 до цього ДТП.

Скаржник посилається на те, що звіт №31142160 від 10 січня 2017 року ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» не може бути доказом розміру спричиненої матеріальної шкоди, оскільки особи, які склали звіт не попереджалися про відповідальність та звіт одержаний з порушенням порядку встановленого законом.

Скаржник посилається на те, що позивачем не обґрунтовано спричинення йому моральної шкоди.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що постановою Луганського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року постанова Сєвєродонецького міського суду від 12 вересня 2017 року, якою визнано ОСОБА_2 винним за ст. 124 КУпАП скасовано.

ОСОБА_2 не є винуватою особою у вчиненні ДТП за участю автомобілів «Dacia Logan», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем «Kia Cerato», державний номер НОМЕР_3 , яким керував позивач ОСОБА_1 . В рамках цивільного судочинства перебирати функції судочинства про адміністративні правопорушення неможливо.

Не погодившись з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13067, 87 грн та моральної шкоди у розмірі 500, 00 грн. і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, судом не застосовано положення ч.5 ст.1187 ЦК України. Заявлені вимоги до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до висновку експерта від 26.01.2017 року №19/133/9-1 274е ОСОБА_8 знаходився в умовах аварійної ситуації. Наявними доказами в матеріалах справи доведено, що завдання шкоди за участі автомобіля ОСОБА_8 виникла внаслідок непереборної сили, матеріали справи не містять жодного доказу порушення ПДР ОСОБА_8 .

Скаржник посилається на те, що транспортний засіб ОСОБА_4 був забезпечений транспортним засобом. Суд не навів підстав для покладання обов`язку відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди безпосередньо на ОСОБА_4 та не наведено підстав для не застосування Закону України «Про обов`язкове-страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 вважає доводи викладені в апеляційних скаргах надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_9 щодо порушень судом норм процесуального права, упередженості та необ`єктивності суду є надуманими і необґрунтованими. Інші доводи були викладені під час судових засідань, зокрема і в промові адвоката, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку. Висновки щодо дослідження відеоматеріалів не містять наукового підґрунтя та є лише домислами. В обгрунтування заперечення ціни позову всупереч вимогам ст. 12 ЦПК України належних обґрунтувань не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції вірно було визначено розмір завданої шкоди у відповідній частці, з урахуванням ступеню вини кожного з відповідачів та з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи апеляційної скарги. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнали та вважають, що відсутні підстави для її задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційні скарги не визнав та вважає, що відсутні підстави для їх задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнав.

В судове засідання ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 не з`явилися, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_6 на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_4 та його представника.

В судове засідання представник Моторного (транспортного) страхового бюро України не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення ним оскаржується в частині стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 11761, 89 грн та моральної шкоди сумі в розмірі 4500 грн.

Згідно апеляційної скарги ОСОБА_4 рішення ним оскаржується в частині стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 13067, 87 грн та моральної шкоди сумі в розмірі 500 грн, судових витрат.

Рішення суду позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 не оскаржується, рішення суду в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог не оскаржується учасниками справи, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_3 та в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що 26.11.2016 року в м. Сєвєродонецьку на об`їзній дорозі з боку вул. Єгорова в напрямку пр-ту Хіміків, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Ford Kuga», д.н.з НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху, виїхав під час обгону на зустрічну смугу руху на ділянці дороги з суцільною лінією дорожньої розмітки, а також не переконався, що зустрічна смуга руху є вільною і він не створює небезпеки іншим учасникам, не урахував, що ділянка дороги заокруглюється та має обмежену оглядовість. В результаті цих дій ОСОБА_2 , водій автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , з метою запобігання лобовому зіткненню з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , в умовах раптово виниклої небезпеки, був змушений зменшити швидкість та повернути трохи вправо, внаслідок чого ОСОБА_4 втратив контроль під керуванням автомобілем «Dacia Logan» в умовах обледенілого дорожнього покриття і автомобіль опинився на зустрічній смузі руху, після чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Kia Cerato», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

Суд дійшов висновку, що дії відповідача ОСОБА_2 були неправомірними, винними і між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. ОСОБА_2 , в складних дорожніх умовах (обледеніле дорожнє покриття) одночасно порушив три правила обгону: здійснив маневр обгону на дорожній ділянці із суцільною лінією дорожньої розмітки; здійснив маневр обгону на дорожній ділянці із обмеженою оглядовістю; не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Та дійшов висновку, що дії відповідача ОСОБА_4 також були неправомірними та винними, в порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху не зміг здійснити безпечний для інших учасників дорожнього руху об`їзд перешкоди у вигляді автомобілю під керуванням ОСОБА_2 ОСОБА_4 не проявив достатніх навичок керування транспортним засобом в умовах обледенілого дорожнього покриття і допустив втрату керування автомобілем.

Суд, посилаючись на ст.1188 ЦК України з урахуванням встановлених по справі обставин, дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 має бути визначена у частці 90%, а вина ОСОБА_4 у частці 10% від завданої шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 керував транспортним засобом, який не був забезпеченим в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач ОСОБА_1 , як потерпіла особа, звертався до МТСБУ з заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП, однак отримав відмову МТСБУ у здійсненні страхового відшкодування.

04.12.2017 року позивач, як потерпіла особа, звернувся до ТДВ «СТ «Домінанта» з метою отримання відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП, проте також отримав відмову у виплаті відшкодування з урахуванням змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача матеріальної шкоди, завданої позивачу під час ДТП, у відповідних частках.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 4500, 00 грн, з ОСОБА_4 500, 00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається із матеріалів справи що 26.11.2016 року в м. Сєвєродонецьку на об`їзній дорозі з боку вул. Єгорова в напрямку пр-ту Хіміків, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Ford Kuga», д.н.з НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху, виїхав під час обгону на зустрічну смугу руху на ділянці дороги з суцільною лінією дорожньої розмітки, а також не переконався, що зустрічна смуга руху є вільною і він не створює небезпеки іншим учасникам, та не урахував, що ділянка дороги заокруглюється та має обмежену оглядовість. В результаті вказаних дій ОСОБА_2 , водій автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , з метою запобігання лобовому зіткненню з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , в умовах раптово виниклої небезпеки, був змушений зменшити швидкість та повернути трохи вправо, внаслідок чого ОСОБА_4 втратив контроль над керуванням автомобілем «Dacia Logan» в умовах обледенілого дорожнього покриття і автомобіль опинився на зустрічній смузі руху, після чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Kia Cerato», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно висновку автотехнічної експертизи від 26.01.2017 року № 19/113/9-1/274е, який досліджувався судом першої та апеляційної інстанції (матеріали кримінального провадження №0003464 (а.с.43-47), у даній дорожній ситуації водій автомобіля Dacia Logan в момент виявлення зустрічного автомобіля Ford Kuga повинен був негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Згідно відеозапису автомобіль Ford Kuga до моменту роз`їзду із автомобілем Dacia Logan, який в цей момент вже рухався в некерованому стані (стані заносу), рухався назустріч не покинувши зустрічну смугу (смугу руху автомобіля Dacia Logan) та не зупиняючись. Тобто, з урахуванням вказаних дій водія автомобіля Ford Kuga, водій автомобіля Dacia Logan знаходився в умовах аварійної ситуації.

Аварійна ситуація створюється тим учасником руху, який своїми діями, що не відповідають вимогам Правил дорожнього руху, позбавляє себе або водія іншого транспортного засобу технічної можливості запобігти події.

Дії водія в умовах аварійної ситуації Правилами дорожнього руху України не регламентуються

В цій дорожній ситуації, водію автомобіля Ford Kuga, перед виконанням маневру обгону, на ділянці проїжджої частини, яку має закруглення треба було переконатися, що смуга зустрічного руху, на яку він буд виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, а саме від зустрічних транспортних засобів, які мають перевагу, переконатися, що він не створить їм небезпеки (аварійної ситуації), у разі відповідності своїх дій технічним вимогам пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правили дорожнього руху, водій автомобіля Ford Kuga мав технічну можливість запобігти створенню в даній дорожній ситуації небезпеки (аварійної ситуації), для чого не було перешкод технічного характеру.

З технічної точки зору дії водія автомобіля Ford Kuga, невідповідні технічним вимогам пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв`язку із створенням в даній ситуації небезпеки (аварійної ситуації).

В даній дорожній ситуації водію автомобіля Dacia Logan слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

В цій дорожній ситуації, водію автомобіля КІА-СЕRАТО з моменту виїзду зустрічного автомобіля «Dacia Logan на його смугу руху слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, водій автомобіля Dacia Logan знаходився в умовах аварійної ситуації.

Питання про наявність у водія автомобіля КІА-СЕRАТО технічної можливості запобігти зіткненню не має сенсу, оскільки навіть повна зупинка автомобіля КІА-СЕRАТО відповідно до технічних вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, не унеможливлювала б контакту з рухомим в некерованому стані зустрічним автомобілем Dacia Logan.

Аналіз дій водія автомобіля Dacia Logan в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди вимагає оцінки його професійних якостей, вміння діяти в умовах аварійної обстановки, прогнозувати розвиток ситуації і т.п., що не є автотехнічним аспектом і виходить за межі компетенції експерта автотехніка.

З технічної точки зору в діях водія автомобіля КІА-СЕRАТО невідповідностей технічним вимогам пунктів Правил дорожнього руху що знаходяться в причинному зв`язку зі створенням аварійної ситуації і ДТП, не встановлено.

З даного висновку не вбачається невідповідностей дій ОСОБА_4 вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням події зіткнення його автомобіля Dacia Logan з автомобілем КІА-СЕRАТО. Водій автомобіля Dacia Logan знаходився в умовах аварійної ситуації.

Під аварійною ситуацією розуміють таку дорожню ситуацію, в якій водій позбавлений можливості управляти транспортним засобом таким чином, щоб забезпечити безпеку з технічної точки зору.

У висновку експертазазначено, що згідно відеозапису автомобіль Ford Kuga до моменту роз`їзду із автомобілем Dacia Logan, який в цей момент вже рухався в некерованому стані (стані заносу), рухався назустріч не покинувши зустрічну смугу (смугу руху автомобіля Dacia Logan) та не зупиняючись. Тобто, з урахуванням вказаних дій водія автомобіля Ford Kuga, водій автомобіля Dacia Logan знаходився в умовах аварійної ситуації.

З технічної точки зору дії водія автомобіля Ford Kuga, невідповідні технічним вимогам пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв`язку із створенням в даній ситуації небезпеки (аварійної ситуації).

З огляду на викладене не можна погодитися із висновком суду першої інстанції щодо неправомірності та наявності вини відповідача ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки завдання шкоди за участю автомобіля Dacia Logan під керуванням ОСОБА_4 виникло внаслідок непереоборної сили (аварійної ситуації) і ОСОБА_4 не мав змоги попередити вказану дорожню ситуацію і його дії не знаходяться в причинному зв`язку зі створенням аварійної ситуації і дорожньо-транспортної пригоди, тому на нього відповідно до вимог ст.1188 ЦК України не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 в цій частині.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дії відповідача ОСОБА_2 26.11.2016 року у вище зазначеній дорожній ситуації були неправомірними, винними і знаходяться в причинному зв`язку із завданою шкодою. Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Так, судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 244971 від 02.08.2017 року ( який досліджувався судом першої та апеляційної інстанції, матеріали справи № 428/8629/17, а.с.1), 26.11.2016 року о 14-20 год. в м. Сєвєродонецьку на об`їзній дорозі з боку вул. Єгорова в напрямку пр-ту Хіміків, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Ford Kuga», д.н.з НОМЕР_1 , виїхав під час обгону на зустрічну смугу руху, не переконався, що вона вільна і має обмежену оглядовість, та не переконався, що створює небезпеку іншим учасникам руху, в результаті чого змусив водія автомобіля «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 зменшити різко швидкість, в результаті останній опинився на зустрічній смузі руху і відбулось зіткнення з автомобілем марки «Kia Cerato» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , наслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

В даному протоколі зазначено, що покриття дороги на момент ДТП та під час огляду є асфальтобетонним, обледенілим, мокрим по сніжному шару. В п.7 зазначено, що дорожня розмітка на місці ДТП сплошна смуга.

До протоколу огляду місця ДТП, що мало місце 26.11.2016 року в м. Сєвєродонецьк на об`їзній дорозі складено схему ДТП.

Згідно висновку автотехнічної експертизи від 26.01.2017 року № 19/113/9-1/274 е з технічної точки зору дії водія автомобіля Ford Kuga, невідповідні технічним вимогам пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв`язку із створенням в даній ситуації небезпеки (аварійної ситуації).

Вказаний висновок автотехнічної експертизи не спростовано скаржником ОСОБА_2 належними та допустимими доказами.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що протокол про адміністративне порушення складено формально з грубим порушенням процесуального права не заслуговує на увагу, оскільки суду не надано доказів того, що дії працівника поліції по складанню вказаного вище протоколу в судовому порядку визнанні неправомірними та даний протокол скасовано.

Не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що висновок експерта від 26.01.2017 року №19/113/9-1/274е є необ`єктивним та неповним, оскільки він зроблений на підставі показів заінтересованих осіб та обставини події дослідженим в суді відеоматеріалами не відповідають обставинам викладеним у висновку експерта та експертом не враховано різні види шин і відповідно малюнки протекторів автомобіля «Dacia Logan», невірно зазначено швидкість з якою рухався автомобіль ОСОБА_4 , оскільки відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із висновку експерта від 26.01.2017 року №19/113/9-1/274е вбачається що експерту було надано матеріали кримінального провадження №0003464 та відеозапис ДТП. Тобто автотехнічна експертиза провадилася із дослідженням відеозапису ДТП.

Згідно вказаного висновку, в цій дорожній ситуації, водію автомобіля Ford Kuga, перед виконанням маневру обгону, на ділянці проїжджої частини, яку має закруглення треба було переконатися, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, а саме від зустрічних транспортних засобів, які мають перевагу, переконатися що він не створить їм небезпеки (аварійної ситуації), у разі відповідності своїх дій технічним вимогам пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху, водій автомобіля Ford Kuga мав технічну можливість запобігти створенню в даній дорожній ситуації небезпеки (аварійної ситуації), для чого не було перешкод технічного характеру.

З технічної точки зору дії водія автомобіля Ford Kuga, невідповідні технічним вимогам пунктів 11.3, 14.2 (в), 14.5, 14.6 (г) Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв`язку із створенням в даній ситуації небезпеки (аварійної ситуації).

Скаржником ОСОБА_2 і його представником не надано суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування вказаного вище висновку експерта.

Посилання скаржника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що відеоматеріали з відореєстратора встановленого в автомобілі ОСОБА_4 спростовують обґрунтування суду щодо вини ОСОБА_2 не заслуговують на увагу та спростовується матеріалами справи.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на те, що ним не порушено жодного пункту розділу 14 ПДР України та він не був учасником ДТП спростовуються встановленими по справі обставинами.

Відеозапис ділянки дороги, де відбулася ДТП і якай було зроблено скаржником 14.11.2019 року не може бути належним доказом, оскільки відеозапис зроблено після спливу майже трьох років після дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_2 не надано суду апеляційної інстанції доказів, які у розумінні ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України підтвердили б неправомірність дій відповідача ОСОБА_4 та спростували висновок автотехнічної експертизи від 26.01.2017 року №19/113/9-1/274е.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що визнання вини особи чи не визнання вини у вчиненні ДТП виходить за межі відносин, що регулюється цивільним законодавством та суперечить вимогам ч.2 ст.78 ЦПК України не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що згідно з постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.09.2017року по справі № 428/8629/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Адміністративну справу у відношенні ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, провадження закрито у зв`язку із закінченням на час розгляду справи строків, передбачених ч. 4 ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постановою Луганського апеляційного суду від 09.12.2019 року по справі № 428/8629/17 постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.09.2017 року скасовано. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. В тексті вказаної постанови зазначено, що питання щодо доведеності вини ОСОБА_2 судом не розглядалося.

Разом з тим, відсутність доказів притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Як випливає з ст. 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини.

Суд першої інстанції на підставі доказів, які досліджувалися в суді першої інстанції дійшов вірного висновку що шкоду позивачу завдано неправомірними діями ОСОБА_2 і між неправомірними діями останнього та спричиненням шкоди є причинний зв`язок.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_2 та причетності до ДТП, яке мало місце 26.11.2016 року спростовуються встановленими по справі обставинами.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем до позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди додано копію звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта зносу від 10.01.2017 року № 31142160 ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» № 31142160, згідно якого вартість відновлювального ремонту, з технічної точки зору, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, автомобіля «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 130678,77 грн (т.с.1 а.с.16-40).

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції під час розгляду справи роз`яснював учасникам справи положення ст.12 ЦПК України.

Скаржником ОСОБА_2 та його представником не надано суду належних доказів на спростування звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту від 10.01.2017 року № 31142160 ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ», тому доводи апеляційної скарги про те, що вказаний звіт не може бути доказом розміру спричиненої матеріальної шкоди не заслуговує на увагу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 41 вищевказаного Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до статті 37 вищевказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 керував транспортним засобом, який не був забезпеченим в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про страхове відшкодування.

МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування.

З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладання на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування шкоди, завданої позивачу під час ДТП. Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо визначення частки вини ОСОБА_2 у частці 90%, однак це не впливає на правильність висновку суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 (із змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, задовольняючи заявлені вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 дійшов вірного висновку, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральної шкоди та з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості визначив розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4 , як зазначалося вище відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди, тому і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем ОСОБА_1 рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_4 не оскаржується.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст.175, 177 ЦПК України як на підставу для скасування оскаржуваного рішення суду не приймає до уваги, оскільки ч.3 ст.376 ЦПК України визначено перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції, вказані порушення не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника ОСОБА_2 на упередженість та необ`єктивність судом першої інстанції дослідження доказів по справі, яке обґрунтовано відмовою суду першої інстанції у долучені до матеріалів справи письмового тексту промови представника скаржника у дебатах після закінчення судових дебатів, з огляду на наступне. Статтею 242 ЦПК України встановлено порядок проведення судових дебатів. Зазначеною статтею не передбачено долучення до матеріалів справи письмового тексту промови учасника справи після закінчення судових дебатів. Відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Як вбачається із протоколу судового засідання та технічної фіксації судового засідання від 05.10.2020 року право представника ОСОБА_5 на виступ в судових не було порушено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що текст промови в судових дебатах не є у розумінні ст.174 ЦПК України заявою по суті справи.

Відповідно до ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Норми ЦПК України не містять обов`язку суду долучення до матеріалів справи письмового тексту промови у судових дебатах і відмова суду у долучення до матеріалів справи тексту такої промови не може слугувати упередженим та необ`єктивним розглядом справи судом.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника ОСОБА_2 про те, що повний текст рішення у цій справі був складений раніше до судового засідання в якому провадилися судові дебати, обґрунтування сторін висловлені в судових дебатах до уваги судом не бралися, оскільки спростовуються матеріалами справи, судом була надана належна правова оцінка доводам представника ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 підлягає скасуванню відповідно до п.п.1, 4 ч.1ст.376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В іншій оскаржуваній частині рішення суду слід залишити без змін, оскільки відсутні підстави для його скасування по доводам апеляційної скарги скаржника ОСОБА_2 .

В ч. 1ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1152, 60 грн, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, то з позивача на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152, 60 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 135, 67 грн скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 на користь ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_5 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1152, 60 грн.

В іншій в оскаржуваній частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови 11 лютого 2021 року.

Головуючий Луганська В.М.

Судді Коновалова В.А.

Карташов О.Ю.