Справа № 354/884/20
Провадження № 2/354/273/21
У Х В А Л А

05 лютого 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Андрійків А.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Баландіної Ю.Ю.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче заяву відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні тимчасовою спорудою, що розташована за адресою с. Поляниця уч. Прохідний шляхом звільнення приміщень та видачі ключів від замка(замків) дверей, тобто надання постійного безперешкодного доступу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 01.10.2018 року вона видала відповідачу довіреність на представництво її інтересів з будь-яких питань. Окрім цього, рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 16.07.2019 року №38 позивачу, як фізичній особі-підприємцю було надано дозвіл на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в АДРЕСА_1 . Станом на 04.09.2020 року тимчасові споруди знаходяться на орендованій позивачем земельній ділянці. У 2020 році позивач довідалась про те, що відповідачем на її ім`я було отримано ряд кредитів та укладено договори з постачальниками, зокрема ТзОВ «Гал Леобуд» на суму 22306 грн., ТзОВ «Торгова фірма «Стиль» на суму 39362 грн., ТзОВ «баядера Логістик» на суму 14419 грн., за якими було допущено заборгованість і дані кошти стягуються із позивача у примусовому порядку. Зважаючи на вказані обставини, позивач не продовжила договір оренди земельної ділянки, на якій розташовані тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, а також 04.03.2020 року приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В. було скасовано видану на ім`я ОСОБА_3 довіреність. Однак, на даний час відповідач не допускає позивача до приміщення тимчасової споруди, яку використовує у власних інтересах, чим позбавляє позивача можливості здійснювати підприємницьку діяльність.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного та призначено у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

03 лютого 2021 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, мотивована тим, що сторони у справі є суб`єктами підприємницької діяльності, а відтак даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 подану заяву підтримала та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Баландіна Ю.Ю. щодо задоволення вказаної заяви заперечили, посилаючись на те, що між сторонами у справі виникли правовідносини виключно як між двома фізичними особами.

Проаналізувавши подану заяву про закриття провадження у справі та її мотиви, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до переконання, що дана заява до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, аналогічні положення викладено у ст.4 ЦПК України.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як зазначено у п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У відповідності до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Для віднесення справи до господарської юрисдикції суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 наведено висновок відповідно до якого у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. З 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як встановлено судом, відповідач у даній справі ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 10.03.2020 року.

Водночас, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач у даній справі ОСОБА_1 19.12.2011 року була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, номер запису №0002363, діяльність за КВЕД 55.20 діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання(основний), однак 27.08.2015 року внесено запис за № 3002363 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності на підставі власного рішення.

22.11.2017 року ОСОБА_1 повторно була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, номер запису 0003440, діяльність за КВЕД 47.11- роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 10.85-виробництво готової їжі та страв; 55.10-діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; 55.20-діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання; 56.10-діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30-обслуговування напоями, однак 04.03.2020 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності на підставі власного рішення, номер запису 4003440.

06.03.2020 року ОСОБА_1 втретє була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, номер запису 0003959, діяльність за КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, однак 24.11.2020 року ОСОБА_1 в черговий раз проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності на підставі власного рішення, номер запису 001003959.

Відтак на даний час позивач у справі не являється суб`єктом підприємницької діяльності.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних доказів, що між сторонами у справі існують господарські правовідносини, а спір, що виник між ними стосується здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Так, з наданих сторонами доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 здійснювала представництво інтересів позивача у даній справі на підставі довіреності від 01.10.2018 року, виданої ОСОБА_1 та посвідченої приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В., за реєстром №1604, яка в подальшому була скасована позивачем, відтак між сторонами виник спір щодо усунення перешкод у користуванні тимчасовими спорудами, право на розміщення яких на орендованій земельній ділянці було надано позивачу та які відмовляється звільнити відповідач.

В обґрунтування заяви про закриття провадження у справі відповідач ОСОБА_3 посилається лише на те, що сторони у справі є суб`єктами підприємницької діяльності, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, однак про укладення між сторонами, як фізичними особами-підприємцями будь-яких договорів на виконання робіт, надання послуг, провадження спільної підприємницької діяльності чи існування між ними будь-яких інших господарських правовідносин учасниками справи не зазначено та відповідних доказів до суду не подано. Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець та нею не заявлено до відповідача будь-яких вимог господарсько-правового характеру, відтак суд приходить до висновку, що даний спір не випливає з господарських правовідносин між позивачем та відповідачем, а тому підстави для закриття провадження у даній справі у зв`язку із порушенням правил суб`єктної юрисдикції відсутні.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255, 256, 258-260, п.15 ч.1 ст.353, ст.354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном-відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 10 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: Т. Л. Ваврійчук