Провадження № 2/641/2313/2021 Справа № 641/5332/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

30 листопада 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Архипової А.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою у розмірі 15000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2020 р. о 16 годині 55 хвилин ОСОБА_1 , керуючи належним йому транспортним засобом «КІА Спорттедж», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом - реєстраційний номер НОМЕР_2 , на парковці гіпермаркету «Епіцентр» в місті Харкові став учасником ДТП, а саме - у його автомобіль в`їхав на великій швидкості автомобіль «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач вважає, що винуватцем ДТП є відповідач, на підтвердження чого останній надав розписку, у якій зобов`язався сплатити на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн. протягом 10 днів з моменту отримання страхового відшкодування. Свої зобов`язання за розпискою відповідач не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до суду.

У запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що 01.10.2020 р. о 16 годині 55 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КіаСпортедж з причипом на парковці гіпермаркету «Епіцентр» в м. Харків порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, а саме: не надав переваги у русі автомобілю Хюндай Елантра під керуванням ОСОБА_3 , який рухався з правого боку, внаслідок чого сталося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Зазначені обставини підтверджуються постановою Червонозаводського суду м. Харкова від 11.11.2020 р. у справі 646/6073/20, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні при розгляді адміністративного протоколу свою провину визнав повністю. 27.11.2020 р. ОСОБА_3 ПАТ НАСК «Оранта» здійснено виплату страхового відшкодування. Також зазначив, що розписка ним була написана під тиском з боку ОСОБА_1 , оскільки останній для прискорення здійснення виплати страхового відшкодування та ремонту автомобіля змусив відповідача написати дану розписку, а у разі незгоди, погрожував затягненням даного процесу на невизначений термін, бо, начебто має важелі впливу. Враховуючи, що автомобіль є єдиним засобом та джерелом доходу відповідача, перебуваючи у стресовому стані та під тиском з боку позивача, ОСОБА_3 написав розписку. Також, вказав, що позовні вимоги не підлягають задаоволенню, тому що у правовідносинах, що виникли між сторонами відсутні ознаки боргового зобов`язання, оскільки будь-яких коштів від позивача ОСОБА_4 не отримував.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Крім того, представник позивача - адвокат Коросташевський М.Н. пояснив, що предметом позову є боргове зобов`язання, за яким ОСОБА_3 зобов`язався виплатити ОСОБА_1 грошові кошти. Тоді як відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП не передбачено розпискою.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що згідно розписки, оригінал якої наявний в матеріалах справи, ОСОБА_3 зобов`язався виплатити грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. ОСОБА_1 після отримання відповідачем страхової виплати від ПАТ НАСК «Оранта» за спричинену останньому матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП 01.10.2020 р. Вказану суму ОСОБА_3 зобов`язався виплатити протягом 10 днів з моменту отримання страхової виплати.

Згідно Листа ПАТ НАСК «Оранта» від 13.04.2021 р. та Розрахунку страхового відшкодування від 19.11.2020 р., ПАТ НАСК «Оранта» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 76 164,46 грн. на рахунок потерпілої особи.

Постановою Червонозаводського суду м. Харкова від 11.11.2020 р. у справі 646/6073/20 встановлено, що 01 жовтня 2020 року о 16 годині 55 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Кіа Спортедж, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на парковці гіпермаркету «Епіцентр» в м. Харків порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, а саме: не надав переваги у русі автомобілю Хюндай Елантра, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався з правого боку, внаслідок чого сталося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 01.10.2020 р., та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розпискою у розмірі 15 00,00грн.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Положеннями ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Так, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та від 11 червня 2021 року у справі №61-21701св19.

Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавалися боржнику.

З оглянутої наданої суду розписки від 07.10.2020 р. року вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити позивачу грошові кошти у сумі 15 000,00 грн., після виплати страхового відшкодування.

Вказана розписка складена сторонами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним у скоєнні якої постановою суду визнано позивача ОСОБА_1 .

Разом з тим, із розписки не вбачається, що грошові кошти, зазначені в розписці, були надані відповідачу.

Відтак, із правовідносин, що склалися між сторонами не вбачається ознак правовідносин, які виникли з боргового зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розписка, надана відповідачем позивачу про зобов`язання виплатити грошові кошти не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являється до боргових зобов`язань, а саме: передумовою розписки не було факту надання позивачем відповідачу грошових коштів, в правовідносинах, що склалися між сторонами відсутні ознаки боргового зобов`язання, а умови повернення коштів є суперечливими.

Так, судом не встановлено наявність між сторонами правовідносин за договором позики, дійсність та достовірність боргового зобов`язання спростована, факт отримання грошей не підтверджений належними доказами у справі.

Враховуючи, що зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами боргового зобов`язання, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми як боргу за розпискою.

Крім того, згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Судова Палата Верховного Суду у цивільних справах у постанові від 03 грудня 2014 року по справі № 6-183цс14, аналізуючи правозастосовну практику за ст. 1166 ЦК України зазначила, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Позивачем не доведено факт завдання шкоди відповідачем та її розмір внаслідок ДТП, що мало місце 01 жовтня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення, позадоговірне деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди і припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду.

З наданої до суду розписки від 07.10.2020 року вбачається, що ДТП сталася 01 жовтня 2020 року без зазначення з чиєї вини.

Факт того, що ДТП мала місце 01.10.2020 року, крім розписки відповідача, що надана в якості доказу не підтверджено іншими належними доказами з боку позивача.

Таким чином, позивач не надав суду доказів, які беззаперечно свідчать про обставини ДТП, яка мала місце 01.10.2020 р., пошкодження автомобіля, матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи, що позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судом не стягується судовий збір .

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,141,258,263-265,273,280,282,284,289,352,354 ЦПК України, 526,530, 1046,1047,1049ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: М. В. Богдан