Провадження №2/521/4491/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування власної позиції позивач пояснювала, що вона та ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, як зазначає позивач, подружжям за рахунок сімейних коштів та спільними зусиллями було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 08 липня 2004 року була зареєстрована за ОСОБА_2 . Крім того, у період шлюбу у сторін народилися син - ОСОБА_3 , 1996 року народження, та ОСОБА_4 , 2010 року народження. Рішеннями суду шлюб між сторонами розірвано, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , визначено місце проживання ОСОБА_4 разом із матір`ю.

У зв`язку із погіршенням відносин сторін, різних поглядів на життя, непорозуміння та неможливістю в позасудовому порядку дійти порозуміння стосовно спільного користування спільним, на думку позивача, сумісним майном, та з огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є різностатевими, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду, в якому просила у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву про визнання позову у порядку статті 206 частини 4 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явилася, але від представника особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку статті 211 частини 3 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явився, але від представника особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку статті 211 частини 3 ЦПК України.

Як передбачає стаття 206 частина 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на той факт, що позивач від позову не відмовилась, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем даного позову та ухвалити рішення про його задоволення.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторони позивача за суттю спору і підставами звернення до суду, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд доходить наступного висновку.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 жовтня 1993 року у Палаці урочистих подій м. Одеси, актовий запис №1743, - розірвано. Рішення набрало законної сили 24 червня 2021 року у встановленому законом порядку.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 липня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л., ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із витягом КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» №4172607 від 16 липня 2004 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 , частка у розмірі 1/1.

22 липня 2004 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» видало ОСОБА_2 технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №269041938 від 04 серпня 2021 року за параметрами запиту «квартира АДРЕСА_1 » відомості відсутні.

Згідно із ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року затверджено мирову угоду, укладену 17 травня 2021 року між ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач) у цивільній справі №521/2845/21, - відповідно до умов якої: 1. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і стосується прав та обов`язків сторін щодо сплати аліментів. 2. Відповідач та Позивач, які діють свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились, що з моменту визнання та затвердження Мирової угоди судом із закриттям провадження у справі встановлюється обов`язок Відповідача сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок щомісяця. 3. Аліменти повинні бути сплачені Відповідачем не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я Позивача рахунок № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Приватбанк» в місті Одеса, МФО 305299. 4. Крім сплати суми аліментів, зазначених в пункті 2 даного договору, Відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 5. За домовленістю Відповідача та Позивача, додаткові витрати полягають в п`ятдесяти відсотковому відшкодуванні Відповідачам грошових коштів від вартості необхідних для лікування дитини лікарських засобів (лікувальних препаратів), шляхом перерахування суми додаткових витрат за реквізитами, вказаними в пункті 3 даної угоди. Додаткові витрати на дитину сплачуються Відповідачам не пізніше 10 (десяти) днів з дня звернення до нього Позивача з вимогою про відшкодування таких витрат. Відповідач має право перевірити наявність виниклих у Позивача додаткових витрат на дитину, шляхом витребування у Позивача підтверджуючих документів (лікарських рецептів, розрахункових чеків, тощо), а у разі відсутності таких документів Відповідач має право відмовити Позивачу у відшкодуванні додаткових витрат на дитину. 6. Відповідач та Позивач домовились, що дитина буде проживати разом з Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Після досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку місце проживання дитини буде визначатися за спільною згодою Відповідача, Позивача та дитини. 7. Сторони засвідчують, що після виконання Мирової угоди вони не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих майнових питань та претензій щодо майна, яке є предметом даної Мирової угоди. 8. Сторони, що уклали цю Мирову угоду, домовились повідомити про це суд, подавши спільну заяву про затвердження та визнання Мирової угоди із закриттям провадження у справі, додавши до заяви дану Мирову угоду. 9. Дана Мирова угода складена українською мовою і підписана у трьох оригінальних примірниках - один для справи №521/2845/21 Малиновського районного суду міста Одеси, та по одному для кожної сторони і набуває чинності з моменту її підписання сторонами. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - закрито.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог суд звертає увагу на наступне.

Як визначають частини 2, 4 статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Зважаючи на частини 1, 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом також звернуто увагу, що позивачем надано у якості доказу трудову книжку серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якої у період з 08 липня 1998 року до 03 квітня 2010 року ОСОБА_1 працювала на різних посадах в різних установах.

Згідно з частинами 1, 4 статті 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. При цьому, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд вважає, що до спірних відносин належить застосувати положення статті 61 СК України. Отже, визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим.

Як передбачає частина 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

При визначенні частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності суд зважає на положення статті 70 СК України, згідно з якими частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частиною 2 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Як зазначила позивач, ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Як випливає з положень пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідні з частинами 1, 2 статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Разом з тим, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Матеріали справи свідчать, що питання про отримання грошової компенсації однією зі сторін за частку квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вирішувалось. Погодження компенсаційних виплат не є можливим.

У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» («Kechko v. Ukraine», заява №63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Першого Протоколу, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Першого Протоколу (див. рішення у справі «Броніовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98).

Водночас Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Меллахер та інші проти Австрії» («Mellacher and Others v. Austria», заяви №10522/83; 11011/84; 11070/84), «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» («Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland»), заява №12742/87), визначив, що під поняттям «майно» мають розумітись і «правомірні очікування», «законні сподівання» особи.

Згідно з рішенням Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторони вправі розраховувати на певні гарантії майнового та/або немайнового статусу, у зв`язку з чим законний інтерес позивача підлягає захисту.

Перевіривши факти і обставини, якими сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд доходить висновку про задоволення заявленого позову та визнання за нею 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_1 , суд покладає судові витрати на ОСОБА_2 та стягує з нього на користь позивача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 4 593,00 гривні.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 ідеальні частки квартири АДРЕСА_1 - у порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору - у розмірі 4 593,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно із пунктом 4 частиною 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 - місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 - місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: І.В. Плавич