Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/510/20
Провадження № 2/689/35/21
УХВАЛА

10 лютого 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого - судді Мазурчака В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ксьондзика Ю.Ю. (був у засіданні 09 лютого 2021 року на момент виходу суду у нарадчу кімнату),

розглянув у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні на стадії судового розгляду по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Ясенівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Стожик Наталії Василівни, про визнання недійсним заповіту,

встановив:

У судовому засіданні 09 лютого 2021 року поставлено на обговорення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ксьондзика Ю.Ю. про виклик та допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 166).

Представник ОСОБА_7 дане клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні. З приводу пропуску строку подачі клопотання зазначив, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти, а відтак строк пропущено з поважних причин. Щодо відсутності відзиву зазначив, що це право Відповідача, а не обов`язок. Вважає недоцільним подавати відзив, за наслідками розгляду справи будуть подані пояснення, можливо перед дебатами.

Застосовані судом норми права та мотиви, з яких виходив суд

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази.

Даному праву кореспондує обов`язок. Так, згідно пункту 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Отже, праву Відповідача подати доказ кореспондує його обов`язок реалізувати це право виключно в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Відповідно до частини третьої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відзив не подала.

Суд погоджується з доводами представника ОСОБА_7 , що це є правом, а не обов`язком Відповідача.

Однак, частина третьої статті 83 ЦПК України передбачає імперативну вимогу подати докази у певний строк. Ця вимога пов`язана у часі з реалізацією права Відповідача на подачу відзиву.

Відзив є видом заяви по суті (частина друга статті 174 ЦПК України).

Відповідно до статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив серед іншого повинен містити: обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Аналізуючи правову природу відзиву окремо та у сукупності із іншими нормами та засадами цивільного процесу, суд вважає, що даний процесуальний інститут покликаний забезпечити рівність сторін перед судом, рівність у подачі своїх доводів та заперечень, доказів. І якщо Відповідач не реалізовує своє право, то він відповідно і має нести процесуальні ризики того, що суд не оцінить його заперечень, які не були вчасно та у належний спосіб подані.

Відсутність відзиву автоматично позбавляє Позивача права на відповідь на відзив (стаття 179 ЦПК України).

У такій процесуальній ситуації Позивач змагається з Відповідачем «всліпу», тобто він не знає доводів, заперечнь і доказів Відповідача, ні правової позиції Відповідача щодо наведених Позивачем обставин та правових підстав позову, тобто Позивач не знає усього того, що міг би містити відзив у відповідності до статті 178 ЦПК України. Такий режим процесуальної змагальності з огляду на пояснення представника Відповідача триватиме фактично до дебатів.

Статтею 12 ЦПК України визначено принципи змагальності у цивільному процесі, а саме:

«Стаття 12. Змагальність сторін

1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків».

На виконання цієї статті суд, як незалежний, неупереджений та об`єктивний арбітр, зобов`язаний так керувати судовим процесом, щоб забезпечити учасникам їх рівні права та водночас запобігти зловживанням зі сторони учасників процесу їхніми правами.

Ухвалою від 10 грудня 2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12 січня 2021 року (а.с. 154).

12 січня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_7 про вступ у справу як представника відповідача ОСОБА_1 , до якої надано довіреність від 02 грудня 2020 року та клопотання про виклик та допит свідків, відкладення розгляду справи (а.с.159).

В судове засідання 12 січня 2021 року ні відповідач ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_7 не з`явились.

Суд ухвалою від 12 січня 2021 року (з урахуванням ухвали від 12 січня 2021 року про виправлення описки) звертав увагу Відповідача ОСОБА_1 та його представника на неприпустимість зловживання процесуальними правами та відповідні ризики невчасного використання своїх прав. У тексті ухвал значна увага приділена фактам належного повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання у справі та про те, що вона своїми процесуальними правами не скористалась у будь-який спосіб. Дані ухвали направлені у тому числі відповідачу ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_7 , кожному окремо. Про факт їх отримання свідчать рекомендоване повідомлення на ім`я ОСОБА_1 (вручено їй 20 січня 2021 року - а.с.191), та рекомендоване повідомлення на ім`я ОСОБА_7 (вручено йому 20 січня 2021 року а.с.190).

Крім того, в цих ухвалах суд звертав увагу, що у клопотанні про виклик свідків зазначається, що на 12 січня 2021 року призначено підготовче засідання, хоча ухвалою суду від 10 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Відповідач та його представник відзив на позов не подали, позицію з приводу визнання чи заперечення доводів позивача та їх правової оцінки не висловили. Однак, клопотання про виклик свідків заявили.

Суду невідома позиція відповідача щодо обставини, які на його думку мають значення для справи. Цим Відповідач позбавив суд можливості дати оцінку необхідності виклику свідків.

Відповідно до частини третьої статті 90 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання. Даний строк відповідачем пропущено, а клопотання про його поновлення у порядку статті 127 ЦПК України не подано, причин, які заважали це зробити у період з 20 січня 2021 року (після одержання Відповідачем та його представником) ухвал, в яких суд детально роз`яснив відповідні процесуальні ризики) суду не наведено.

Крім цього, суд вважає, що частину третю статті 90 ЦПК України слід застосовувати у системному зв`язку з частиною третьою статті 83 ЦПК України, адже показання свідків це докази, відповідно і заявляти їх потрібно у строки, виконуючи ці норми у сукупності.

Відповідно до частини першої-п`ятої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.

Відповідач та його представник, не дивлячись на застереження суду щодо неприпустимості зловживань та на роз`яснення наслідків, позиції щодо доводів Позивача не висловили.

За такої процесуальної позиції Відповідача та його представника, суд позбавлений можливості з`ясувати зміст заперечень Відповідача проти позову, предмет доказування, а Позивач змушений змагатись із Відповідачем, не знаючи його доводів, заперечень та доказів.

Це є порушенням рівності прав сторін спору щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (стаття 12 ЦПК України), а фактично зловживанням процесуальними правами на свою користь та на шкоду Позивачу.

Суд не вважає за законне підтримати даний спосіб ведення процесу та відмовляє у задоволення клопотання про виклик свідків.

Відповідно до частини першої та другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У даній справі провадження триває з 19 березня 2020 року, про що відповідач ОСОБА_1 була обізнана, за її клопотанням про бажання скористатись правовою допомогою відкладалось підготовче судове засідання, її представник ОСОБА_8 (не був судом допущений у якості представника у загальному позовному провадженні, оскільки не адвокатом), фактично був присутнім у засіданнях та знав про час наступних засідань.

Отже, суд вжив усіх необхідних заходів для того, щоб відповідач скористався правовою допомогою у належний спосіб, вчасно забезпечив захист своїх прав, і неодноразово роз`яснював ризики (починаючи з тексту ухвали про відкриття провадження від 19 березня 2020 року а.с. 27).

Керуючись статтями 126 та 258 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 від 12 січня 2021, що подане її представником ОСОБА_7 .

Ухвала не підлягає оскарженню, набирає законної сили негайно.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://ym.km.court.gov.ua/sud2221/, а інформацію про зміст судових рішень у справі - за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. Мазурчак