Справа №478/1280/21 пров. №2/478/345/2021
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини,

В с т а н о в и в:

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитиниде вказала, що з 16 вересня 1995 року перебували з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 03 серпня 2012 року заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10 лютого 2015 року рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області з відповідача на її користь, на утримання сина ОСОБА_3 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання дитини значно зріс, просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі з 500 гривень на 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09 листопада 2021 року відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому викладаючи заперечення проти позову зазначив, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на відсутність підстав для застосування правил статті 192 СК України, а саме недоведеність позивачем зміни її, або його матеріального або сімейного стану, а також обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів (статті 182-184 СК України). При цьому зазначає, що на даний час офіційно не працює, здобуває кошти тимчасовими заробітками по найму та намагається щомісячно та вчасно сплачувати визначений рішенням суду розмір аліментів. Оскільки позивач не довела його фінансову можливість здійснювати плату аліментів у заявленому розмірі, просив у задоволенні позову відмовити.

Крім того, у поданому відзиві відповідач ОСОБА_2 заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, у зв`язку з тим, що він зможе долучити докази та надати додаткові пояснення, тому просив суд призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою суду 11 листопада 2021 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, продовжено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Матеріалами справи встановлено, щоОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 16 вересня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2012 року було розірвано (копія) (а.с.12).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження (копії) серії НОМЕР_1 виданого повторно від 27.07.2018 року (а.с.10).

Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечується учасниками справи.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року по цивільній справі №478/2330/14-ц, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Стягнення провадити щомісячно починаючи з 11 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (копія) (а.с.38).

На виконання рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом 23 лютого 2015 року був виданий виконавчий лист №478/2330/14-ц (копія) (а.с.13, 24).

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України).

Відповідно до ст.ст.180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ст.ст.181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому необхідно враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 61-41437св18,відступати від яких суд не вбачає підстав.

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року становить 2395 грн, з 1 липня 2510 грн, з 1 грудня 2618 грн.

Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні, зокрема дітей у віці від 6 до 18 років.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 пред`явила позов про зміну розміру аліментів шляхом їх збільшення у твердій грошовій сумі з 500 грн до 2500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що на теперішній час її матеріальний стан погіршився, наразі вона знаходиться у пошуках постійної роботи, перебуває на обліку в Казанківській районній філії Миколаївського обласного центру зайнятості, як безробітна, а відповідач має можливість сплачувати допомогу у розмірі більшому, ніж визначено судовим рішенням, оскільки він постійно приховує розмір своїх доходів, матеріальної допомоги не надає.

Більш того, з урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, швидкими темпами зростанні цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утриманні дитини, визначений судовим рішенням розмір аліментів цим вимогам не відповідає.

З довідки виданої Троїцько-Сафонівським ліцеєм Казанківської селищної ради Миколаївської області, за вих.№153 від 04.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , 24 березня 2006 року навчається у 10-А класі Троїцько-Сафонівського ліцею Казанківської селищної ради Миколаївської області (а.с.14).

Згідно з довідкою Казанківської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 04.10.2021 року ОСОБА_1 зареєстрована як безробітна в Казанківській районній філії Миколаївського ОЦЗ з 05 лютого 2021 року, останній призначено допомогу по безробіттю. Дохід ОСОБА_1 за період з 05 лютого 2021 року по 30 вересня 2021 року становить 22010 грн 34 коп. (а.с.15).

В свою чергу, з відзиву на позовну заяву та пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він офіційної роботи не має, вимушений працювати по найму в с. Новоданилівка Баштанського району, оскільки роботи за спеціальністю механіка отримати не може, тому намагається щомісячно та вчасно сплачувати визначені судом аліменти на утримання дитини.

Між тим, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні вимог ст.ст.77-80 ЦПК України про погіршення свого майнового стану у порівнянні з 2015 роком та наступними роками, відомостей про отримувані ним на теперішній час доходи та стан свого здоров`я, як і доказів наявності на його утриманні інших осіб, відповідач до суду не надав.

Як вбачається із матеріалів справи з дня постановлення рішення пройшов тривалий час, збільшилися витрати на утримання дитини, має місце значний ріст цін на товари першої необхідності, отриманої позивачем допомоги по безробіттю недостатньо для забезпечення нормального життя та розвитку дитини.

Таким чином, розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 500 грн, є значно нижчим від законодавчо встановленого на даний час мінімального розміру аліментів, тоді як розмір стягуваних аліментів, має бути мінімально достатнім для створення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

На думку суду, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку одночасно, є доказом зміни (погіршення) майнового стану того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки потребує значно більших витрат на її утримання.

Погіршення матеріального стану є підставою, передбаченою ст.192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.

Окрім того, положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також враховуючи знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дитини, постійного зростання цін на продукти харчування, речі першої необхідності у зв`язку з чим матеріальний стан позивача погіршився, при цьому потреби на дитину зросли, відтак збільшилися видатки на проживання, навчання тощо, що виключає можливість забезпечувати належне та повноцінне утримання дитини з розміру аліментів, визначеному у рішенні суду від 10 лютого 2015 року (справа №478/2330/14-ц).

Суд вважає, що за віком відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі суду не подав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім.

Разом з тим, суд враховує рівний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітньої дитини (ст.141 СК України).

З огляду на наведене, суд вважає визначити такий розмір аліментів на утримання дитини, який би був справедливим і не накладав непропорційний фінансовий тягар на відповідача та не призвів до суттєвого погіршення його матеріального стану.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, погіршення матеріального становища одержувача аліментів, збільшення витрат на утримання дитини, те, що відповідач є працездатним і може отримувати дохід, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивача, змінивши розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, з подальшою індексацією, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позивач ОСОБА_1 також просить суд визначити в судовому рішенні мінімальний гарантований законом розмір аліментів на неповнолітнього сина, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В свою чергу, питання про визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з відповідача (боржника) встановлюється законом, а не судовим рішенням, та віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн.

Відкликати виконавчий лист виданий на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року в справі №478/2330/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн, щомісячно починаючи з 11.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини, - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини за рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В останній частині позовних вимог відмовити.

Відкликати виконавчий лист виданий на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року в справі №478/2330/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн, щомісячно починаючи з 11.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 07.12.2021 року.

Суддя І.П. Сябренко