КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/660/19 Головуючий у І інстанції Бабич Н.Д.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 30 січня 2015 року між сторонами по справі укладено шлюб. Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначила, що в травні 2018 року, між нею та чоловіком стався конфлікт і з того часу відповідач фактично залишив її і дитину без засобів для існування. 21 жовтня 2018 року відповідач побив її, в зв`язку з чим вона викликала поліцію та швидку допомогу. 23 жовтня 2018 року Святошинським УП ГУ НП в м.Києві було відкрито кримінальне провадження №0008519.

25 жовтня 2018 року між подружжям знову відбулась сварка, де відповідач знову спричинив їй тілесні ушкодження, в зв`язку з чим вона була госпіталізована до КМКЛ№5, де перебувала на лікуванні до 31 жовтня 2018 року. Після виписки з лікарні відповідач її до квартири не впустив, і з того часу не дає їй сина та можливості з ним бачитися та спілкуватися. Відповідач в грудні 2018 року запропонував їй укласти договір на виховання та утримання дитини, а 19 грудня 2018 року надіслав їй примірник договору, п.3 якого передбачено, що дитина буде проживати з батьком - відповідачем по справі, на що вона не погодилась. Оскільки ОСОБА_2 не дає їй сина, не дозволяє їй бачитися з ним, спілкуватися, з урахуванням викладеного просила визначити місце проживання сина з нею.

У травні 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини та встановлення графіку зустрічей дитини з матір`ю (а.с. 117-123 том №1). Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що малолітній син ОСОБА_4 проживає з ним 2018 року. З дружиною вони мали конфлікти і остання залишила помешкання, залишивши сина з ним. Наразі між ними не досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини. Він повністю забезпечує сина всім необхідним, дбає про його розвиток, здоров`я, виховує його. Наразі ОСОБА_5 не має постійного місця проживання, зареєстрована в м. Донецьку. Дитиною ОСОБА_6 не цікавиться, телефонувала лише один раз, висловлювала погрози, що вивезе дитину на окуповану територію в м. Донецьк, при цьому вимагала купити їй двокімнатну квартиру. До жовтня 2018 року матір залишала хвору дитину матері ОСОБА_2 , а саме десь йшла на цілий день. Через це у дитини були нервові зриви, порушений графік сну, бо мати вкладала його спати близько 24 год. Крім того, відповідачка має сина від першого шлюбу ОСОБА_7 , який бив ОСОБА_3 , ображав його та знущався над ним, в зв`язку з чим дитина отримала психологічну травму, що підтверджується висновком психологічного обстеження від 08 квітня 2019 року. ОСОБА_2 просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з ним, визначивши графік зустрічей дитини з матір`ю з обов`язковою присутністю батька, або його матері, або представника служби у справах дітей.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком - ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки судом безпідставно відмовлено у прийнятті доказів (відмови у задоволенні клопотання про призначення судової психіатричної експертизи). Вказана відмова не дозволила встановити яким чином виховна поведінка кожного з батьків вплине на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини, а саме перед усім визначити інтереси дитини.

ОСОБА_1 вважає, що судом неповно з`ясовані обставин, які мають значення для справи, а саме щодо перешкоджання відповідачем побаченням позивачки із сином.

Так судом не надано оцінки неодноразово висловлюваній позиції відповідача щодо категоричної заборони побачень матері та дитини. Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: висновком № 72 від 08.04.2019 р. психологічного дослідження; висновком №261 від 19.12.2019 р. психологічного дослідження; висновком № 107 від21.09.2020р. психологічного дослідження

Судом неповно з`ясовані обставин справи щодо дій, які позивачка вчиняла для здійснення можливості побачень з дитиною, пошуку шляхів для порозуміння з відповідачем.

Не надано оцінки неодноразовим зверненням позивачки до Комунальної установи Міський центр дитини із заявами на проведення сімейної медіації між нею та відповідачем.

Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: листом Міського центра дитини № О6901О/К-160-150 від 29.07.2019; листом Міського центру дитини № 069010/К-160-183від 05.09.2019; листом Міського центру дитини №069010/4-336-06від 16.01.2020.

Не надано оцінки неодноразовим зверненням позивачки до правоохоронних органів з приводу перешкод відповідача у побаченнях з сином. Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: висновком від 05.12.2018 про результати перевірки матеріалів ЄО № 102083 від 29.11.2018; висновком від 07.12.2018 про результати перевірки матеріалів ЄО № 102218 від 30.11.2018; висновком від 14.12.2018 про результати перевірки матеріалів ЄО № 104821 від 09.12.2018; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 11.06.2019; листом-відповіддю № 212-АЗ/125/54/01-2019 від 16.07.2019; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 05.07.2019; талоном-повідомленням ЄО №57207 від 19.07.2019; талоном-повідомленням ЄО №61637 від 02.08.2019; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 16.08.2019; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 06.09.2019; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 20.09.2019; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 04.10.2019; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 18.10.2019; довідкою про проведення перевірки по спецлінії «102» від 01.11.2019; талоном-повідомленням ЄО №92053 від 15.11.2019; талоном-повідомленням ЄО №97685 від 06.12.2019; талоном-повідомленням ЄО №3883 від 17.01.2020; талоном-повідомленням СО № 9014 від 07.02.2020;

Неповне з`ясування обставин справи щодо перешкоджання відповідачем побаченням позивачки з малолітньою дитиною призвело до хибних висновків суду щодо відсутності доказів того, що батько якимось чином перешкоджає матері спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі з дитиною.

У свою чергу перешкоджання відповідача в побаченнях дитини та матері свідчить про порушення ним прав вказаних осіб, визначених в ст. 153 СК України.

Судом неповно з`ясовані обставин справи щодо наявності у позивачки можливостей для проживання дитини разом з нею.

Не надано оцінки наявності у позивачки належних умов проживання дитини. Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 22.01.2020, складеним за участі депутата Горенською сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 22.01.2020 складений комісією за участі співробітників Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Не надано оцінки наявності у позивачки постійного доходу. Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: довідкою про заробітну плату № 01-0621 від 07.06.2021, видану ФОП ОСОБА_10 .

Не надано оцінки моральним якостям позивачки, яка позитивно характеризується роботодавцем за місцем роботи. Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: характеристикою ОСОБА_1 від 07.06.2021, виданою ФОП ОСОБА_10 .

У той же час суд помилково в своєму рішенні зазначає про те, що на дату ухвалення рішення відповідач працює та має самостійний дохід. Разом із тим, відсутність у відповідача самостійного доходу підтверджуються як його показами наданими в судовому засіданні, так і наявними в матеріалах справи письмовими доказами: висновком про матеріальні потреби сім`ї.

Таким чином, задовольняючі зустрічний позов та визначаючи місце проживання дитини разом з відповідачем суд порушив вимоги ч. 2 ст. 161 СК України, оскільки передав дитину для проживання з батьком, який не має самостійного доходу.

Судом неповно з`ясовані обставин справи щодо не належного піклування відповідача про здоров`я дитини, не забезпечення ним виконання щодо дитини вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного і епідеміологічного захисту населення». Зазначене підтверджуються як показами наданими в судовому засідання, так і наявними в матеріалах справи письмовими доказами: листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 26.11.2019 № 115; листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 16.10.2020 №92.

Не надано належної оцінки тому факту, що при оформленні дитини до навчальних закладів, відповідач використовував (а можливо використовує і до цього часу) довідку форми 063/о «Карта профілактичних щеплень» дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ніколи не видавалась лікарняним закладом. Зазначене підтверджуються як показами відповідача наданими в судовому засідання, так і наявними в матеріалах справи письмовими доказами: листом № 47від 17.01.2020 директора ДНЗ №786; довідкою форма 063/о «Карта профілактичних щеплень» дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданою «Центром первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровського району м. Києва; листом-відповіддю КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровського району м. Києва від 01.02.2021.

Поведінка відповідача стосовно дитини є безвідповідальною, оскільки порушуючи вимоги ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного і епідеміологічного захисту населення» та використовуючи при оформленні дитини до навчальних закладів довідку форми 063/о «Календар профілактичних щеплень» ставить під загрозу безпеки життя і здоров`я не тільки дитини а і всіх учасників освітнього процесу (Постанова Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20).

01 жовтня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від відповідача.

ОСОБА_2 у відзиві зазначає, що незважаючи на те, що синові на 01 вересня було всього лише 6 років і 2 місяці, він займається за програмою першого класу на домашній (сімейній) формі освіти, що підтверджує договір №59 між ОСОБА_2 та приватним закладом загальної середньої освіти демократичною школою «АЛЬТЕРРА СКУЛ» (копія договору в додатку). Крім того, дитина відвідує секцію айкідо, що забезпечує йому гарну фізичну підготовку, відвідує гуртки малювання та мистецтва.

Лист від 12.07.2021 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району м. Києва підтверджує, що батько піклується про здоров`я сина ОСОБА_3 .

Згідно чинного законодавства та міжнародних договорів відповідач має пріоритет в визначенні способів виховання та освіти.

Враховуючи вік сина ОСОБА_3 , невизначеність в питаннях освіти в наш час, та відповідальність, що лежить на батькові, він зробив усвідомлений вибір того, що буде найкраще для сина в даний час.

Робота відповідача дозволяє йому приділяти синові достатньо часу, виховувати його та займатися з ним освітою.

Вважає необґрунтованими твердження позивачки щодо того, що він не забезпечує виконання щодо дитини вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного і епідеміологічного захисту населення», а саме отримання дитиною передбачених національним календарем профілактичних щеплень. Даючи свою оцінку таким твердженням позивачки, відповідач зазначає, що, на його думку, політика масової вакцинації цілковито ігнорує індивідуальні особливості спадковості, схильності до різних хвороб, стану імунітету, психоемоційного стану щеплених. Відповідач вважає, що профілактичні щеплення не дають довічного імунітету, можуть заподіяти серйозну шкоду здоров`ю дитині, аж до інвалідності і летального результату. Виходячи з того, що на відповідачеві в першу чергу лежить відповідальність за здоров`я і життя сина, відповідач прийняв рішення не робити своїй дитині щеплень.

Спростовуючи доводи апелянта про те, що відповідач при оформленні дитини до навчальних закладів, використовував довідку форми 063/о «Карта профілактичних щеплень» дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ніколи не видавалась лікарняним закладом, відповідач зазначає, що на момент оформлення сина ОСОБА_3 в дитячий садок, йому було зроблено необхідні щеплення. Так як щеплення робилися за рахунок відповідача, то йому було видано тільки довідку 063/о «Карту профілактичних щеплень» з мокрою печаткою, і це більше ніде не фіксувалося. На той час електронної бази щеплень не було. Судді першої інстанції було пред`явлено оригінал з мокрою печаткою, в справі є копія.

Також не погоджується із доводами апелянта про те, що він перешкоджає побаченням матері та дитини. Позивачка за весь цей час - з 2019 року не цікавилась своєю дитиною, її здоров`ям. Вона не з`являлася за адресою відповідача навіть в визначений час недіючим розпорядженням Святошинської РДА.

Розпорядження Святошинської РДА щодо зустрічей дитини з матір`ю відповідач оскаржував в суді, так як його виконання несло загрозу життю та здоров`ю дитини від старшого сина позивачки, який агресивно відносився до ОСОБА_3 , що підтверджують висновки психологічного обстеження міського центру дитини.

Відповідач також не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо того, що він не може належним чином забезпечити потреби дитини, оскільки не працює та не має самостійного доходу. Зазначає, що на даний він як фізична особа-підприємець знаходиться в процесі закриття. Однак у нього є консультаційна практика, займається викладацькою діяльністю, є постійний дохід, щоб забезпечити сина всім необхідним для життя і розвитку (підручники, секції, гуртки).

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Фоменко Р.О. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з підстав, зазначених у ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.150 т.3).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи позивачки, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2015 року по 12 червня 2019 року. (а.с. 8, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_4 (а.с.7, т. 1).

ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 9, т. 1), з 16 жовтня 2018 року орендує будинок АДРЕСА_2 (а.с. 10, т. 1).

ОСОБА_5 є фізичної особою - підприємцем (а.с. 11, 12, т. 1).

Згідно медичної довідки №54057 від 22.11.2018 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, ОСОБА_6 психіатричних захворювань не виявлено (а.с. 15, т. 1).

Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду відносно ОСОБА_5 , ознак наркологічних захварювань не виявлено (а.с. 16, т. 1).

Згідно довідки керівника дитячого центру «Містечко Монтессорі» мати сина ОСОБА_3 гарно ставиться до сина, завжди ним цікавиться, ввічлива (а.с. 17, т. 1).

Як вбачається з виписки з історії хвороби №9562 хворого ОСОБА_5 , остання перебувала на стаціонарному лікуванні в КМКЛ №5 з 25 жовтня по 31 жовтня 2018 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, пошкодження бічної в/гомілкової зв`язки медіального меніска, ПХВ лівого коліна (а.с. 22, т. 1).

Згідно витягу з ЄРДР внесено дані за ч.1 ст. 125 КК України про нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с. 21, т. 1).

Як вбачається з висновків за результатами перевірки матеріалів, ОСОБА_5 зверталась до правоохоронних органів з приводу ненадання ОСОБА_2 можливості бачитись з сином (а.с. 23, 24, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності квартира АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_2 , та членам його сім`ї: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , малолітньому сину ОСОБА_8 в рівних частинах (а.с. 43, т. 1).

Згідно медичної довідки №079031 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, у ОСОБА_2 психічних розладів не виявлено (а.с. 46, т. 1).

Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду відносно ОСОБА_2 ознак наркологічних захворювань не виявлено (а.с. 46, т. 1).

З характеристики на ОСОБА_2 вбачається, що останній працює в ТОВ «Комплексбуд-НМ» на посаді заступника директора, є привітним і сумлінним працівником, користується повагою і авторитетом (а.с. 48, т. 1).

Згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_2 , останній за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 49, т. 1).

В березні 2019 року ОСОБА_2 звертався до Міського центру дитини для направлення дитини до психолога стосовно проведення курсу реабілітації малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 50, т. 1).

Згідно висновку №72 від 08.04.2019, психологічного обстеження, ОСОБА_4 емоційно прив`язаний, як до батька так і до матері, а тому рекомендовано налагодити конструктивну комунікацію між собою за допомогою сімейної медитації, з метою досягнення домовленостей щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 79-80, т. 1).

Згідно висновку про визначення способів участі гр. ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 27.06.2019 № 107-40/5089 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації 19.06.2019 року визначено графік зустрічей матері з сином: перша та третя п`ятниця з 19-30 год. до неділі 19-30 год. (а.с. 142-145, т. 1).

Розпорядженням № 386 від 06.06.2019 голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, визначено графік зустрічей матері ОСОБА_5 з малолітнім сином ОСОБА_3 відповідно до пропозицій комісії з питань захисту прав дитини, а саме: перша та третя п`ятниця з 19-30 год. до неділі 19-30 год. (а.с. 229, т. 1).

Не погодившись з вказаним розпорядженням, ОСОБА_2 оскаржив його до суду.

Рішенням Святошинського районного суду від 01.02.2021, розпорядження №386 від 06.06.2019 голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, визнано незаконним та скасовано (а.с. 179-181, т. 2).

Згідно висновку №261 від 19.12.2019, психологічного обстеження, ОСОБА_4 емоційно прив`язаний, як до батька так і до матері, а тому рекомендовано налагодити конструктивну комунікацію між собою за допомогою сімейної медитації, з метою досягнення домовленостей щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 25-28, т. 2).

Згідно висновку про визначення місця проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № 107-40/8460 від 24.12.2020, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_8 , разом із батьком ОСОБА_2 (а.с. 138-142, т. 2).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку з 03.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 51-52 т. 2).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданої 07.07.2021 Києво-Святошинським РВДВС (а.с.50 том №3) ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам в сумі 68 877,75 грн.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком була доведена ОСОБА_2 поданими до суду доказами. Крім того, примусове передання дитини на постійне проживання із матір`ю, на думку суду, може призвести до необхідності зміни соціального оточення дитини, що порушить стабільність життя дитини. Суд вважав, що при визначенні місця проживання дитини з батьком не відбудеться примусової зміни місця проживання дитини. Зокрема, доказів того, що батько якимось чином перешкоджає матері спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі з дитиною в процесі досить тривалого розгляду справи не здобуто та позивачем або його представником за первісним позовом суду не надано. Також суд враховує вік дитини (6 років), його вікові особливості та потреби, тривалість проживання з батьком (близько 3 років), міцну емоційну прив`язаність до батька.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, на дав оцінку усім доказам, які є в матеріалах справи і при правильному застосуванні норм матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини дійшов невірних висновків щодо суті спору.

Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла десяти років.

У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1).

Згідно зі ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Пунктом 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне для якнайкращого забезпечення інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, Декларацією прав дитини 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ч. 2, 8 ст. 10 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Із системного тлумачення принципів 2, 6 Декларації прав дитини 1959 року, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини 1989 року, ст. ст. 141, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Суд першої інстанції правильно встановив, що виниклі правовідносини врегульовані наведеними нормами матеріального права, разом із тим, висновки суду щодо того, що в інтересах дитини є проживання дитини з батьком не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так суд першої інстанції не дав оцінки наданим позивачкою доказам, відповідно до яких, щодо неї 21 та 25 жовтня 2018 року відповідачем було вчинено фізичне насильство. Також судом не дано оцінки тому факту, що після виписки із лікарні, позивачка була позбавлена можливості бачитись із сином внаслідок створення відповідачем перешкод в цьому. Позивачка не є власницею квартири, в якій проживає відповідач і син ОСОБА_3 , не зареєстрована в даній квартирі, отже позбавлена можливості заходити до квартири і бачитись із дитиною. Дитина не відвідує дошкільні навчальні заклади, в яких позивачка могла би побачити дитину. Так позивачка надала суду низку доказів, що вона постійно зверталась до поліції з метою посприяти їй побачитись із сином.

Та обставина, що відповідач заперечує проти зустрічей матері з дитиною підтверджується також його заявою від 28.11.2019 до Директора Міського центру дитини м. Київ в якій ОСОБА_2 просив провести психологічне обстеження дитини, при цьому наполягав на тому, що обстеження необхідно проводити без участі матері дитини і не ставити її до відома про обстеження. Також просив призначити для обстеження дитини психолога ОСОБА_14 , оскільки вона раніше вже працювала з дитиною.

Як вбачається із висновку психологічного обстеження № 261 від 19.12.2019, проведеного психологом ОСОБА_15 спільної зустрічі на території Центру за взаємодією хлопчинка з матір`ю проведено не було, на підставі заяви ОСОБА_16 , в якій батько категорично заперечив проти зустрічі « … спільна зустріч може бути травматичною для дитини та несе психологічну небезпеку здоров`ю дитини».

Як вбачається із висновку № 107 від 21.09.2020, зробленого практичним психологом Міського центру дитини, спільної зустрічі на території Центру та спостереження за взаємодією хлопчика з матір`ю не було, згідно заяви ОСОБА_2 від 14.09.2020, де батько зазначив: «… під час зустрічі мати може психічно та психологічно травмувати мого сина ОСОБА_3 ».

У частинах другій, дев`ятій статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення наведених норм свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Колегія суддів виходить з того, що створення відповідачем перешкод у спілкуванні матері з малолітньою дитиною є проявом його недобросовісної (суперечливої) поведінки. Така поведінка відповідача не відповідає не тільки принципам сімейного та цивільного законодавства, а прямо суперечить нормам СК щодо обов`язкової участі обох із батьків у вихованні дитини, щодо права дитини на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Матір дитини повністю виключена із життя дитина, протягом трьох років не бачить дитини. Розпорядження Святошинської районної державної адміністрації щодо участі матері у вихованні дитини шляхом встановлення часів зустрічей з дитиною, не виконувалось відповідачем, а в подальшому було скасоване за його позовом рішенням Святошинського районного суду від 01.02.2021.

Також колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що визначальним для визначення місяця проживання дитини є вік дитини (6 років), його вікові особливості та потреби, тривалість проживання з батьком (близько 3 років), міцна емоційна прив`язаність до батька.

Колегія суддів дослідила три висновки психолога Міського центру дитини ОСОБА_14 . Як вже зазначалось вище, психологом ОСОБА_14 було дано три висновки, а саме:№ 72 від 08.04.2019, № 261 від 19.12.2019, №107 від 21.0.2020.

У висновку № 72 від 08 квітня 2019 року проведена діагностика психоемоційного стану ОСОБА_3 . З`ясовано, що ОСОБА_3 має надійну прив`язаність до батька, поважає його авторитет, прислухається до порад, отримує тілесну та емоційну підтримку від нього, відчуває спокій та впевненість: «Папу я люблю, он большой и хороший..»

За результатами роботи у ОСОБА_3 діагностовано емоційну прив`язаність і до матері: «Я за мамой соскучился, мама у меня веселая и хорошая, но я ее уже давно не видел», хлопчик не визначив її як члена сім`ї, проте постійно згадував і розповідав про неї.

Про старшого брата ОСОБА_7 дитина взагалі не хоче говорити, проте у методиках визначає та озвучує: « ОСОБА_17 не люблю, он плохой, он обижает меня, от толкает и бьет меня».

За результатами психологічної роботи з`ясовано, що враховуючи вік дитини, ОСОБА_3 не розуміє ситуації в якій перебуває на даний час, він сумує за матір`ю та потребує підтримки і розуміння з боку обох батьків. Враховуючи емоційну прив`язаність ОСОБА_3 , як до батька, так і до матері, тривалий конфлікт між батьками та їх різну позицію у вихованні та розвитку рекомендовано батькам, враховуючи бажання, інтереси та вікові потреби дитини, налагодити конструктивну комунікацію між собою за допомогою сімейної медіації, з метою досягнення домовленостей щодо визначення місця проживання дитини та встановлення стабільного графіку зустрічей з тим із батьків, з ким дитина не проживатиме.

У висновку № 261 від 19 грудня 2019 року зазначено, що у результаті проведеного психологічного обстеження з`ясовано, що ОСОБА_3 має надійний тип прив`язаності до батька. Прислуховується до порад, поважає його авторитет, від батька отримує тілесну та емоційну підтримку, відчуває безпеку та впевненість «Я люблю папу, он у меня очень хороший…, люблю играться с ним». Діагностовано емоційну прив`язаність і до матері «Я за мамой соскучился, она уехала и почему-то не приезжает… Я хочу чтобы мама вернулась» Хлопчик визначав її майже у всіх діагностичних матеріалах, постійно згадував і розповідав про неї. Про старшого брата ОСОБА_7 дитина взагалі не хоче говорити, проте у методиках виначає лише у негативному виборі та озвучує «Я ОСОБА_7 не люблю, он плохой, он обижал меня и толкал» (Дитина повторює ті ж фрази, що і під час діагностики у квітні місяці.).

Рекомендовано батьками усвідомити власну відповідальність за фізичний та психічний розвиток сина та налагодити конструктивну комунікацію між собою за допомогою сімейної медіації щодо домовленостей, які пов`язані з визначенням місця проживання дитини та вихованням сина.

У висновку №107 від 21 вересня 2020 року зазначено що у результаті проведеного психологічного обстеження з`ясовано, що ОСОБА_3 має надійний тип прив`язаності до батька, прислухається до порад, отримує тілесну та емоційну підтримку від нього, поважає його авторитет, відчуває піклування та любов поруч з ним. «Папу я люблю , он у меня очень хороший, мы вместе читаем, занимаемся, я ему помагаю або работать на планшете». За результатами роботи у ОСОБА_3 діагностовано емоційну прив`язаність і до матері, за якою дитини сумує та бажає зустрічатись: «Я за мамой соскучился, она у меня хорошая, она ко мне приезжала два раза і привозила машинки..», хлопчик постійно визначав її у всіх використаних методиках.

Про старшого брата ОСОБА_7 взагалі не хоче говорити, проте у методиках визначає та озвучує: «У меня еще был братик, но я его прогнал, он просто очень плохой, он меня толкал, бил, я его боюсь.»

За результатами психологічної роботи з`ясовано, що в емоційному фоні ОСОБА_3 спостерігається незначна тривожність та напруженість, коли мова йде про родину. Визначена міцна емоційна прив`язаність до батька: « Папа у меня самый лучший…», спостерігаються дружні, позитивні взаємовідносини між ними, а також сум та любов по відношенню до матері : « Мама у меня сейчас уехала, но потом приедет и увидит, как я вырос уже, я скучаю за ней, она тоже хорошая у меня…», вона у сприйнятті ОСОБА_3 - значима, добра людина. Дитина мріє про повну родину та про мирні взаємостосунки в ній. Психологом рекомендовано організувати систематичні зустрічі дитини з матір`ю, враховуючи потребу та бажання дитини, а також його право на рівноцінне спілкування з обома батьками; визначити постійне та стабільне місце проживання малолітнього, враховуючи рівень фізичної та емоційної безпеки; встановити стабільний графік зустрічей з тим із батьків, з яким дитина не проживає, із завчасно обумовленим місцем та часом, який враховуватиме бажання, інтереси, вікові потреби та безпеку для дитини, батька усвідомити власну відповідальність за психічний та фізичний розвиток дитини.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка неодноразово зверталась до Комунальної установи Міський центр дитини із заявами на проведення сімейної медіації між нею та відповідачем. Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: листом Міського центра дитини № 069010/К-160-150 від 29.07.2019; листом Міського центра дитини № 069010/К-160-183 від 05.09.2019; листом Міського центра дитини №069010/4-336-06 від 16.01.2020. Однак відповідач відмовився від проведення медіації, тим самим підтвердив своє небажання сприяти зустрічам дитини із матір`ю. (а.с. 222, 223, 224, т.1) При відсутності у матеріалах справи доказів того, що зустрічі дитини із матір`ю завдають шкоди психічному чи фізичному здоров`ю дитини, така поведінка відповідача свідчить про зловживання ним своїми правами батька і направлена проти інтересів дитини, яка має право спілкуватись із матір`ю.

Матеріали справи не містять жодного доказу на доведення тих обставин, на які посилається відповідач, що позивачка має намір вивезти дитину на непідконтрольну Україні територію. Ці доводи є голослівними. Показання свідка ОСОБА_12 , яка є матір`ю відповідача, судом оцінюються критично, оскільки вона заінтересована у вирішенні даного спору на користь відповідача.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що визначення місця проживання із батьком, з врахуванням його поведінки протягом трьох років розгляду даної справи, повністю виключить матір із життя дитини, оскільки вона змушена буде постійно доводити своє право на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею.

При вирішенні спору, колегія суддів не може погодитись із доводами відповідача про те, що позивачка не має постійного місця проживання, отже її позов не може бути задоволений. В матеріалах справи існують докази, що позивачка орендує житловий будинок АДРЕСА_2 і в якому створені усі умови для комфортного проживання дитини. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 22.01.2020, складеному депутатом Горенської сільської ради та актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 22.01.2020 складений комісією за участі співробітників служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА. (а.с. 225, 226, т.1)

Реєстрація позивачки у м. Донецьк, не може бути підставою для позбавлення її права на проживання її дитини з нею. Крім того, вона була взята на облік як внутрішньо-переміщена особа і станом на 29.11.2018 проживала АДРЕСА_4 .

Також позивачка надала суду докази свого працевлаштування у фізичної особи підприємця ОСОБА_10 на посаді менеджера із зв`язків із громадськістю (а.с. 209 т.2) з 23.07.2020 і отримання доходу. (а.с.227 т.1) Також надала докази отримання нею доходу до станом на 2018-19 роки як приватним підприємцем (а.с.83-8 т.1)

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу.

Разом і тим, позивач не надав суду доказів отримуваного ним доходу ні Органу опіки та піклування, ні суду, однак ця обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції.

Щодо доводів відповідача про неможливість визначення місця проживання сина ОСОБА_3 із матір`ю з посиланням на те, що у висновках психологів було зазначено про те, що ОСОБА_3 негативно відноситься до свого старшого брата ОСОБА_7 , який проживає разом із позивачкою, колегія суддів зазначає таке.

Позивачка має сина ОСОБА_7 , 2003 року народження. Діти позивачки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 фактично були розлучені з жовтня 2018 року, тобто коли ОСОБА_3 було 3 роки і 3 три місяці, а ОСОБА_7 15 років.

У висновках психологів дійсно зазначено, що дитина протягом трьох спілкувань з психологом повторювала одні і ті ж самі слова щодо ОСОБА_7 , що він ОСОБА_3 бив і штовхав. При цьому ОСОБА_3 не сприймав ОСОБА_7 як члена своєї сім`ї.

Тобто між дітьми в сім`ї виникали суперечки, які могли бути викликані великою різницею у віці дітей і, внаслідок цього, негативним сприйняттям маленької дитини старшого брата. Разом із тим, суперечки між дітьми, не можуть бути обґрунтованою підставою для того, щоб відмовити матері у визначенні місця проживання дитини з нею. Крім висновків психолога зі слів дитини, матеріали справи не містять жодного доказу неналежної, асоціальної поведінки ОСОБА_7 , яка б могла завдати шкоди інтересам ОСОБА_3 . Всі посилання відповідача на ці обставини є голослівними і не підтверджуються доказами. З часу, коли діти проживають окремо минуло три роки. Діти подорослішали, на даний час ОСОБА_7 досяг повноліття, отже їх поведінка і сприйняття один одного може змінитись.

Щодо посилань суду на те, що визначення місця проживання дитини із матір`ю вилучить дитину із її звичного соціуму також не доводиться матеріалами справи. Дитина є ще досить маленькою, не відвідує школу, отже у неї не зав`язались дружні відносини за місцем навчання та проживання. Тому стверджувати, що у дитини значно зміниться звичний життєвий уклад, що зашкодить інтересам дитини, є помилковим.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується із висновком органу опіки та піклування від 24.12.2020, яким визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8 з батьком. Як вбачається із змісту висновку, в ньому викладені всі обставини справи, а саме дані про родину, про місце проживання батьків і дитини, про житлові умови сторін, дані про стан здоров`я батьків, висновки психологів. При цьому мотивів, з яких виходив орган опіки та піклування, що визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме інтересам дитини, в документі не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити, а зустрічні позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: