Справа № 461/2662/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1192/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю представника позивача адвоката Буковинського Т.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №461/2662/20 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро » на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року та додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про визнання окремих положень кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и в :

24.03.2020 року адвокат Буковинський Т.Й. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійними окремих положень Кредитного договору №3872 від

06 листопада 2018 року.

В обгрунтування позову посилається на те, що згідно колонок 13, 14 Таблиці розділу 4 Графіку платежів Кредитного договору, реальна річна процента ставка за Кредитним договором склала 62,58% річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 109 701,26 грн. Такі умови договору позивач вважає несправедливими, оскільки банк не мав права в кредитному договорі встановлювати позичальнику сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Вказує, що відповідач фактично знехтував нормами ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та встановив за його (позивача) рахунок на власну користь, на постійній основі плату (комісійну винагороду) за обслуговування кредиту по Кредитному договору, у зв`язку з чим, просить позов задовольнити та визнати недійсним пункт 1.2. та розділ 4 Кредитного договору №3872 від 06 листопада 2018 року в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) на загальну суму 59 700,00 грн. Визнати недійсною умову пункту 1.2. Кредитного договору №3872 від 06 листопада 2018 року в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0% річних. Зобов`язати Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору №3872 від 06 листопада 2018 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 проценти та плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №3872 від 06 листопада 2018 року.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 1.2. та розділ 4 Кредитного договору №3872 від 06 листопада 2018 року в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) на загальну суму 59 700,00 гривень.

Визнано недійсною умову пункту 1.2. Кредитного договору №3872 від 06 листопада 2018 року в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0% річних.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору №3872 від 06 листопада 2018 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 проценти та плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №3872 від 06 листопада 2018 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь держави судовий збір в розмірі 2 522,40 гривень.

Додатковим заочним рішенням від 05 листопада 2020 року стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04 березня 2021 року заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про перегляд заочних рішень залишено без задоволення.

Заочне рішення та додаткове заочне рішення оскаржив представник відповідача адвокат - Бобренко О.С.

В апеляційній скарзі представник відповідача за довіреністю, адвокат О.С.Бобренко зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Неповне з`ясування обставин справи полягає у тому, що позивачу була надана вся інформація з приводу умов договору та останній шляхом підписання заяви-згоди погодився з умовами договору, тривалий час виконував умови за кредитним договором, що свідчить про те, що його дії були спрямовані на реальне настання правових наслідків. При ухваленні рішення, суд першої інстанції застосував ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка втратила чинність у 2016 році і не застосував п.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» , який регулює спірні відносини. Крім цього, суд не застосував ч.2 та ч.6 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», якими передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути передбачені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін та не врахував, що сплата комісії передбачена умовами договору з яким позивач погодився, оскільки не просив розірвати договір , а тому у суду не було правових підстав для визнання комісії недійсною. Судом невірно застосовано ст.625 ЦК України, оскільки проценти в розмірі 56 % є видом відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання. Просить скасувати заочне рішення суду та додаткове заочне рішення суду, ухвали нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вирішити питання судових витрат.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником позивача адвокатом Т.Й.Буковинським надано суду Відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу безпідставною, рішення суду першої інстанції законним, справедливим. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак був належним чином повідомлений.

Згідно ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Буковинського Т.Й. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та додаткові пояснення до апеляційної скарги представника за довіреністю АТ «Банк Кредит «Дніпро» адвоката О.С.Бобренко, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 06 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено Кредитний договір № 3872.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору банк надає позивачу грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 50 000,00 грн.; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту-06 листопада 2023 року. Цільове призначення-на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту-1,99% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом-0,001% річних; на прострочену заборгованість за Кредитом-56,0% річних.

Згідно п.1.4 Кредитного договору, Кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок клієнта НОМЕР_2 відкритий у відповідача.

За змістом п.1.5 Кредитного договору, ОСОБА_1 в порядку договірного списання на підставі ст.1071 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає Банку в дату видачі кредиту, здійснити перерахування коштів з рахунку клієнта на користь страховика ПрАТ СК «Уніка життя» суму страхового платежу у розмірі 9677,42 грн. за весь період страхування, згідно Договору страхування № ВР-3872 від 06 листопада 2018 року.

Згідно п.2.1 Кредитного договору, платежі з погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтентних (рівномірних) платежів.

Відповідно до п.2.2 Кредитного договору, дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені у Графіку платежів, який викладений в розділі 4 цього Договору. Погашення заборгованості за цим Договором клієнт здійснює шляхом зарахування коштів у сумі обов`язкового платежу на наступні рахунки: рахунок для внесення обов`язкових платежів НОМЕР_3 у АТ «Банк Кредит Дніпро», призначення платежу-поповнення поточного рахунку НОМЕР_3 , ОСОБА_1 . Відкрито рахунок для дострокового погашення заборгованості за цим договором 3228.

Згідно колонки 8 таблиці Графіку платежів розрахунку загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором розділу 4 Кредитного договору, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту складає 59 700,00 грн., яку згідно розділу 4. Кредитного договору ОСОБА_1 повинен сплачувати в період з 06.12.2018 року по 06.11.2023 року 60 щомісячними внесками по 995 грн. кожного місяця згідно Графіку платежів.

Згідно колонок 13,14 таблиці розділу 4 Графіку платежів Кредитного договору реальна річна процентна ставка за Кредитним договором складає 62,58% річних; а загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 109 701,26 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та порушує вимоги ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» (далі по тексту Закон).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Частиною першою, третьою ст.203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК).

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит -вид кредитного договору, за яким кредитодавенць зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Загальні витрати за споживчим кредитом-витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Споживчий кредит (кредит)-грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до частини першої, другої ст.11 Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту,повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/ рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці) , а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит ( кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/ рахунків (за їх наявності) у якій визначається: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно п.1.2 Кредитного договору від 06.11.2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за щомісячну комісію за обслуговування кредиту-1,99% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом-0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом-56,0% річних. Тобто, оспорюваним пунктом 1.2 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься і у графіку щомісячних платежів. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Зазначений перелік не є вичерпним.

Суд першої інстанції в процесі розгляду справи прийшов до вірного висновку, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, а тому вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним про що судом підставно зазначено.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає, що обставини справи, встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Суд дотримався принципу оцінки доказів та на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи дав належну оцінку як кожному доказу окремо так і в сукупності відповідно до норм діючого законодавства. Висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 , від 11 березня 2020 року справа № 708/195/19.

Із врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про нікчемність встановлення у кредитному договорі комісій за управління коштами в частині обслуговування кредиту, оскільки банк не повинен встановлювати обов`язкові для споживача платежі за свої дії на власну користь. Зазначені умови є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків та призводить до прихованого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом.

Європейський Суд з прав людини прописав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конввенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Пронін проти України).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції викладених у додатковому рішенні від 05.11.2020 року, яким стягнуто витрати на правову допомогу на підставі підтверджених позивачем доказів про надання йому адвокатських послуг.

Відповідно до ст..375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» залишити без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року та додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк