Справа № 177/1307/21
Провадження № 2/177/853/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 грудня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

представника позивача Новака А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

14.09.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку схематично позначеного на плані літерою «А-1», загальною площею 41,7 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м, літньої кухні, схематично позначеної на плані літерою «Б», водоколонки, схематично позначеної на плані І, вимощенням, схематично позначеним на плані ІІ, огорожею, схематично позначеною на плані «№1-4». Розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначав, що 02.10.1992 року згідно договору-купівлі продажу житлового будинку із господарськими будівлями, позивач набула право власності на частину будинку АДРЕСА_2 . Відповідно до технічного плану житловий будинок, позначений на плані літерою «А-І» розділений на 2 квартири, де до складу квартири АДРЕСА_3 входить: коридор, загальною площею 4.1 кв.м, дві житлові кімнати загальною площею 13.1 кв.м та 22.6 кв.м, та тамбур загальною площею 2,5 кв.м, а до складу квартири АДРЕСА_4 входить: коридор загальною площею 1,8 кв.м, кладова загальною площею 1,9 кв.м, кухня, загальною площею 17,6 кв.м житлова кімната загальною площею 17,8 кв.м, тамбур, загальною площею 2,6 кв.м. З часу придбання частини будинку позивач зі своєю сім`єю стала проживати у ньому, а саме в квартирі АДРЕСА_3 .Інша частина будинку тривалий проміжок часу ніким не була заселена, у зв`язку із чим ніхто не займався підтриманням технічного стану будинку, що в свою чергу могло призвести до руйнації всієї будівлі, оскільки квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4 мають єдиний дах, фундамент та стіни, у зв`язку із чим позивач звернулася до органів місцевого самоврядування з проханням передати їй іншу частину будинку. 24.02.2010 Орджонікідзевською сільською радою позивачу було надано ордер на квартиру АДРЕСА_4 і саме з того часу позивач стала відкрито, безперервно користуватися та володіти вказаним майном, проводила поточні та капітальні ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_4 , сплачувала комунальні платежі та робила всі дії на збереження та поліпшення будівлі в цілому. Рішенням органів місцевого самоврядування від 07.08.2014 було уточнено поштову адресу Ѕ частини вказаного житлового будинку, яку позивач раніше придбала на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.1992 - АДРЕСА_5 і вже після уточнення поштової адреси, 02.09.2014 позивач через державного реєстратора реєстраційної служби здійснила реєстрацію права власності вказаної частини будинку на своє ім`я. Зареєструвати іншу Ѕ частину будинку, а саме квартиру АДРЕСА_4 на ім`я позивача державний реєстратор відмовився, у зв`язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Здійснити приватизацію даного нерухомого майна позивач не має можливості, оскільки ордер видавався терміном на 1 рік, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із відповідним позовом, на задоволенні якого наполягає.

В ході судового засідання представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що ОСОБА_1 безперервно, добросовісно користується вказаною частиною будинку, сплачує відповідні комунальні платежі, проводить поточні та капітальні ремонти, але оформити право власності на вказане майно не має можливості. Пояснював, що квартира АДРЕСА_6 перебуває в комунальній власності, однак з заявою про приватизацію цієї квартири, позивач тривалий час не зверталася до органу місцевого самоврядування, а звернулася до органу місцевого самоврядування лише в вересні 2021 року з заявою про видачу ордера на житлове приміщення, на що отримала відмову, у зв`язку з відсутністю підстав для його видачі.

Відповідач Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. При розгляді справи покладалися на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.10.1992 року відповідно договору-купівлі продажу житлового будинку із господарськими будівлями, посвідченого державним нотаріусом Криворізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 1898, ОСОБА_1 набула право власності на частину будинку АДРЕСА_2 ( а.с.7)

Договір пройшов реєстрацію в БТІ та за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_7 , що підтверджується відміткою на звороті договору, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 7 зворотна сторона), а також даними технічного паспорту на будинок на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 10-15), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ( а.с. 9).

Рішенням Ордонікідзевської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №53 від 07.08.2014 розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо уточнення поштової адреси будинку у зв`язку із перейменуванням вулиці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на вул. «Березову» в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області та вирішено уточнити поштову адресу Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, присвоївши Ѕ частині будинку адресу: АДРЕСА_8 ( а.с.8)

Відповідно до технічного плану, житловий будинок позначений на плані літерою «А-І» розділений на 2 квартири, де до складу квартири АДРЕСА_3 входить: коридор, загальною площею 4.1 кв.м, дві житлові кімнати загальною площею 13.1 кв.м та 22.6 кв.м, та тамбур загальною площею 2,5 кв.м, а до складу квартири АДРЕСА_4 входить: коридор загальною площею 1,8 кв.м, кладова загальною площею 1,9 кв.м, кухня, загальною площею 17,6 кв.м житлова кімната загальною площею 17,8 кв.м, тамбур, загальною площею 2,6 кв.м. ( а.с. 10, 11 зворот).

Відповідно до Ордеру №172 від 24.02.2010, виданого ОСОБА_1 Орджонікідзенською сільською радою Криворізького району на підставі рішення сільради №5 від 24.02.2010 ОСОБА_1 надано право на заняття квартири АДРЕСА_6 ( а.с.16)

Отже, ОСОБА_1 згідно вище вказаного Ордеру надавалося право володіння та користування квартирою АДРЕСА_6 .

Як слідує з Акта про фактичне проживання особи від 10.08.2021, складеного депутатом Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області у присутності свідків ОСОБА_1 , з лютого 2010 року по теперішній час постійно проживає, добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном - квартирами АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 (а.с. 18).

Відповідно до довідок Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, наданих представником позивача суду в ході судовому засіданні №1191-9/2.13 та №9/2.13-1192 від 16.09.2021, власником домоволодіння квартира АДРЕСА_6 значився ОСОБА_2 , який померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підстави для видачі ордера на житлове приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_6 на ім`я ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви

громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Однак, як вказував представник позивача в ході судового засідання, отримавши ордер на право заняття квартири АДРЕСА_6 позивач процедуру приватизації не розпочала, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6 в порядку приватизації не отримала, вважаючи за необхідне, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_6 за набувальною давністю, у зв`язку з давністю користування вказаною квартирою.

Однак, з такою позицією позивача суд не погоджується та вважає за необхідне відмовити в позові, зі слідуючих підстав.

Так, заявляючи вимоги про визнання права власності на спірну Ѕ частину будинку, яка складається з квартири АДРЕСА_6 , позивач посилається на положення ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В постанові ВП ВС від 15.05.2019 по справі № 729/608/17 визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Натомість добросовісним є володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Така добросовісність має існувати саме на момент заволодіння особою чужим майном. Відсутність добросовісності під час заволодіння особою спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

Подібні висновки викладені в постанові ВП ВС від 14.05.2019 по справі № 910/17274/17, де вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

У даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 Ѕ частина будинку - квартира АДРЕСА_6 передалася в користування на підставі ордеру виданого Орджонікідзевської сільською радою, тобто вона мала певний титул на вказане майно, а саме право користування ним та мала розуміти, що вказаний ордер дає право на користування нерухомим майно протягом певного строку, та не є підставою для набуття права власності на майно, що свідчить про відсутність такої складової для набуття права власності як добросовісність, адже ОСОБА_1 розуміла, або мала розуміти, що не ініціювавши та не здійснивши процедуру приватизацію Ѕ частини спірного будинку, вона не мала правових підстав для набуття права власності на вказану частину будинку, а саме квартиру АДРЕСА_6 . За вказаних обставин, ОСОБА_1 не мала підстав, які могла б вважати достатніми для отримання права власності на вказане нерухоме майно. Право власності на вказане майно могло бути реалізоване в порядку визначеному законом, але доказів цьому суду не надано.

Вищевказані обставини, встановлені в ході розгляду справи, унеможливлюють застосування інституту набувальної давності до спірних правовідносин.

Надані представником позивача до позову копії квитанції про сплату комунальних послуг за адресою як АДРЕСА_2 в цілому, так і за адресою АДРЕСА_5 , підтверджують лише факт користування позивачем комунальними послугами за вказаною адресою та здійснення оплати наданих послуг, що не є підставою для виникнення права власності на майно. Договір та товарний чек про оплату послуг на встановлення вікон, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджують в якій саме частині будинку встановлені вказані вікна, а встановлення таких вікон, як і здійснення ремонтних робіт у будинку, не породжує право власності на нього, за вище вказаних судом обставин.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 914,34 грн. (а.с. 4), але керуючись ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог, у суду відсутні підстави для стягнення судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07.12.2021.

Суддя М.В. Березюк