Справа № 495/7606/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

29 листопада 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді - Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Коломацького М.Г., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Олійник Р.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, виділ частки з майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, в якому просить:

- визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який набув в порядку спадкування за заповітом право власності на 8/100 часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2019 року, посвідчене державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстроване в реєстрі за №1296;

- виділити в натурі частку 8/100 з домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 72,1 кв.м, житловою площею - 24,8 кв.м; житловий будинок літ.«Б», загальною площею - 108,6 кв.м, житловою - 35,6 кв.м.; житловий будинок - літ.«В», загальною площею - 127,6 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. та надвірні споруди: сараї - літ.«Г,Л,М»; навіс - літ.«Н»; гараж - літ.«Д»; споруди - №5-14, з припиненням права спільної часткової власності;

- визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який набув в порядку спадкування за заповітом право власності на 8/100 часток домоволодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2019 року, посвідчене державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстроване в реєстрі за №1296 на окремий житловий будинок у складі: житловий будинок літ.«Б», а саме: 4-І коридор, площею - 6,4 кв.м; 4-ІІ коридор, площею - - 18,3 кв.м; 4-1 коридор, площею - 3,4 кв.м; 4-2 житлова, площею - 15,7 кв.м; 4-3 житлова, площею - 11,5 кв.м; 4-4 житлова, площею - 8,4 кв.м; 4-5 кухня, площею - 6,0 кв.м; загальною площею - 69, 6 кв.м, житловою площею - 35,6 кв.м.; підвал V, площею - 2,0 кв.м.; підвал VI, площею - 7,5 кв.м у літ.«б1», загальною площею - 9, 5 кв.м.;

- видати Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , наказ на окрему поштову адресу відокремленому житловому будинку зі зміною адреси цього об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресю: АДРЕСА_1 , зі внесенням зміни адреси у відомості до Єдиного адресного реєстру міста Білгород-Дністровський та до Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Стислий виклад позиції позивача та його представника

Відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. 12.12.2007 року, зареєстрований у реєстрі за №9199 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , 1936 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 являється позивач ОСОБА_1 06.11.2019 року на підставі вказаного заповіту позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа №135/2019, посвідчене та зареєстроване державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №1296 на спадщину, яка скаладається з: 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , в цілому домоволодіння складається з: житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 72,1 кв.м, житловою площею - 24,8 кв.м; житловий будинок літ.«Б», загальною площею - 108,6 кв.м, житловою - 35,6 кв.м.; житловий будинок - літ.«В», загальною площею - 127,6 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. та надвірні споруди: сараї - літ.«Г,Л,М»; навіс - літ.«Н»; гараж - літ.«Д»; споруди - №5-14. 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 належали померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області 09.01.2007 року, на підставі розпорядження від 09.01.2007 року №9208, право власності було зареєстровано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.02.2007 року, номер запису: 908, в книзі: 224. 07.11.2019 року державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у державній реєстрації права власності майна 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 за заповітом, оскільки домоволодіння у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знаходиться у статусі процесу виділу частки, з урахуванням вимог реєстраційного законодавства та технічних можливостей програмного забезпечення ведення Державного реєстру прав, неможливо провести державну реєстрацію права власності вищевказаного майна після виданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. Вказана обставина позбавляє позивача реалізувати своє конституційне право на власність і розпорядитися своєю власністю на свій розсуд. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна іншими співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 являються: ОСОБА_2 18/100 часток домоволодіння та ОСОБА_3 14/100 часток домоволодіння. Інформація щодо інших співвласників даного домоволодіння відсутня. У висновку експертного дослідження №833/2017 від 20.11.2017 року судового експерту Дзінька А.І. домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 72,1 кв.м, житловою площею - 24,8 кв.м; житловий будинок літ.«Б», загальною площею - 108,6 кв.м, житловою - 35,6 кв.м.; житловий будинок - літ.«В», загальною площею - 127,6 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. та надвірні споруди: сараї - літ.«Г,Л,М»; навіс - літ.«Н»; гараж - літ.«Д»; споруди - №5-14 зазначено, що «Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, при наявності окремого виходу на вулицю існує технічна можливість виділити частку об`єкту нерухомого майна домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 згідно фактичного користування у складі - ізольованих приміщень житлового будинку ...». Згідно технічного паспорту та експлікацій до нього щодо розташування власних та сусідських приміщень по АДРЕСА_1 виготовленого на померлу ОСОБА_4 від 14.05.2019 року існує наявність окремого, самостійного виходу на вулицю і існує технічна можливість виділити частку об`єкту нерухомого майна - домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 згідно фактичного користування у складі ізольованих приміщень житлового будинку - літ.«Б», оскільки є окремий, самостійний вихід на АДРЕСА_1 . Технічний паспорт виготовлений на померлу ОСОБА_4 від 14.05.2019 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» на 8/100 часток у житловому будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 вказує про належність померлій у житловому будинку літ.«Б» наступних приміщень: 4-І коридор, площею - 6,4 кв.м; 4-ІІ коридор, площею - 18,3 кв.м; 4-1 коридор, площею - 3,4 кв.м; 4-2 житлова, площею - 15,7 кв.м; 4-3 житлова, площею - 11,5 кв.м; 4-4 житлова, площею - 8,4 кв.м; 4-5 кухня, площею - 6,0 кв.м; загальною площею - 69, 6 кв.м, житловою площею - 35,6 кв.м.; підвал V, площею - 2,0 кв.м.; підвал VI, площею - 7,5 кв.м у літ.«б1», загальною площею - 9,5 кв.м.. Фактично померлій ОСОБА_4 відповідно до технічного паспорту від 14.05.2019 року виготовленого КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» на 8/100 часток у житловому будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 належало у житловому будинку літ.«Б» 69,6 кв.м - загальна площа + підвал - 2,0 кв.м. + підвал 7,5 кв.м. (по літеру «61»), що дорівнює 79,1 кв.м. загальною площею в цілому, житловою площею - 35,6 кв.м в цілому, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.01.2007 року та розпорядженням органу приватизації від 09.01.2007 року №9208. 05.08.2021 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради, щодо зміни адреси та надав відповідний пакет документів для реєстрації права власності на 8/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 . 17.08.2021 року за №64-16/21-В, позивачу Департаментом економіки та розвитку інфраструктури міста Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради надано Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про відмову в присвоєнні адреси в Єдиній державній електронній системи у сфері будівництва і видано Наказ №64-16/21-В від 17.08.2021 року «Про відмову у зміні адреси об`єктів нерухомого майна в зв`язку з відсутністю документів на права власності об`єкту нерухомого майна». На підставі вказаних обставин позивач звернувся до суду захистом своїх законних прав шляхом визнання права власності на 8/100 часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, виділу частки з майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна.

Рух справи у суді та процесуальні дії

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Коломацький М.Г. у судовому засіданні вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини які зазначені в позову та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представника відповідача ОСОБА_2 адвокат Олійник Р.В. не заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог, крім того, на адресу суду направив відзив, в якому зазначив, що він є військовослужбовцем та на теперішній час проходить військову службу у м.Херсоні, в звязку з чим не може бути присутній у судовому засіданні проте, вимоги та обставини викладені позивачем у позові є законними та підлягають задоволенню, проти позовних вимог не заперечує, позовні вимоги визнає, додаткових клопотань, заяв та пояснень не має.

Нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання не зявився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи ті інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку коли закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно ч.1,2 та 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, докази, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03.04.2019 року.

За життя ОСОБА_4 на праві приватної власності належало нерухоме майно у вигляді 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.01.2007 року, яке видано на підставі розпорядження органу приватизації №9208 від 09.01.2007 року.

12.12.2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. 12.12.2007 року, зареєстрований у реєстрі за №9199, згідно якого 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 72,1 кв.м, житловою площею - 24,8 кв.м; житловий будинок літ.«Б», загальною площею - 108,6 кв.м, житловою - 35,6 кв.м.; житловий будинок - літ.«В», загальною площею - 127,6 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. та надвірні споруди: сараї - літ.«Г,Л,М»; навіс - літ.«Н»; гараж - літ.«Д»; споруди - №5-14 заповідала позивачу ОСОБА_1 ..

На підставі вказаного заповіту позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа №135/2019, посвідчене та зареєстроване державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Садановим О.В., зареєстроване в реєстрі за №1296, яка скаладається з: 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , в цілому домоволодіння складається з: житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 72,1 кв.м, житловою площею - 24,8 кв.м; житловий будинок літ.«Б», загальною площею - 108,6 кв.м, житловою - 35,6 кв.м.; житловий будинок - літ.«В», загальною площею - 127,6 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. та надвірні споруди: сараї - літ.«Г,Л,М»; навіс - літ.«Н»; гараж - літ.«Д»; споруди - №5-14.

Позивачу в проведенні державної реєстрації права власності на спадкове майно за заповітом відмовлено, оскільки в результаті того, що домоволодіння АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знаходиться у статусі процесу виділу частки, а з урахуванням вимог реєстраційного законодавства та технічних можливостей програмного забезпечення ведення Державного реєстру прав, неможливо провести державну реєстрацію права власності вищевказаного майна після виданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується листом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори від 06.11.2019 року №1638/02-14.

Вказана обставина позбавляє позивача реалізувати своє конституційне право на власність та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, в звязку з чим позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , в цілому домоволодіння складається з: житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 72,1 кв.м, житловою площею - 24,8 кв.м; житловий будинок літ.«Б», загальною площею - 108,6 кв.м, житловою - 35,6 кв.м.; житловий будинок - літ.«В», загальною площею - 127,6 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. та надвірні споруди: сараї - літ.«Г,Л,М»; навіс - літ.«Н»; гараж - літ.«Д»; споруди - №5-14, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2019 року, посвідчене державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстроване в реєстрі за №1296.

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємця за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї.

Вчинення нотаріусом нотаріальних дій регламентуються законом України «Про нотаріат» та інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Статтями 34, 66 Закону України «Про нотаріат» визначено, що видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів; у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, до складу якої входить нерухоме майно, спадкоємці зобов`язані звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та з пакетом документів, які підтверджують такі факти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, надавши свідоцтво про смерть спадкодавця, документи, що підтверджують родинні зв`язки з померлим, та правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст.67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи зазначене, право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає у спадкоємців тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_5 на підставі заповіту звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, внаслідок чого позивачу ОСОБА_1 06.11.2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа №135/2019, посвідчене та зареєстроване державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Садановим О.В., зареєстроване в реєстрі за №1296, яка скаладається з: 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , в цілому домоволодіння складається з: житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 72,1 кв.м, житловою площею - 24,8 кв.м; житловий будинок літ.«Б», загальною площею - 108,6 кв.м, житловою - 35,6 кв.м.; житловий будинок - літ.«В», загальною площею - 127,6 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. та надвірні споруди: сараї - літ.«Г,Л,М»; навіс - літ.«Н»; гараж - літ.«Д»; споруди - №5-14.

Нотаріус відмовив позивачу в проведенні державної реєстрації права власності на спадкове майно за заповітом, оскільки в результаті того, що домоволодіння АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знаходиться у статусі процесу виділу частки, а з урахуванням вимог реєстраційного законодавства та технічних можливостей програмного забезпечення ведення Державного реєстру прав, неможливо провести державну реєстрацію права власності вищевказаного майна після виданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується листом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори від 06.11.2019 року №1638/02-14.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися виключно у випадках, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та за умови відмови нотаріусом у вчиненні відповідної нотаріальної дії, а саме у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Судом встановлено факт прийняття спадщини позивачем та видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому вимога позивача про визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2019 року, посвідчене державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстроване в реєстрі №1296, судовому розгляду не підлягає, а отже суд в цій частині вимог відмовляє.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Щодо вимог про виділення в натурі частки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Тобто, статус спільної власності двох або більше осіб залежить від визначення чи не визначення часток кожного зі співвласників у праві власності: якщо такі частки визначені - право власності належить співвласникам на праві спільної часткової власності, а якщо частки співвласників у праві власності не визначені - спільна власність є спільною сумісною власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст.370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 369 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, які підтримав Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 170/289/16-ц, від 24 грудня 2020 року у справі № 457/725/16-ц (ЄДРСРУ №93879756).

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відповідно до ч.1,2 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно ч.6,7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, допустимим доказом щодо технічної можливості здійснення виділу часток з спільної часткової власності в окремі об`єкти нерухомого майна є відповідний експертний висновок про технічну можливість.

Звертаючись до суду з вимогою про виділ частки в натурі, на підтвердження позовних вимог щодо технічної можливості виділу 8/100 часток з домоволодіння АДРЕСА_1 , позивач долучив висновок експертного дослідження №833/2017 від 20.11.2017 року судового експерту Дзінька А.І., проте суд вважає його неналежним доказом, оскільки експертне дослідження проведено на підставі заяви іншої особи та іншої частки співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 , а тому судом не може бути прийнятий в якості доказу технічної можливості виділу частки позивача.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта під час вирішення питання даного спору по суті, мав би визначальне значення, оскільки наявність технічної можливості або її відсутність безпосередню впливають на можливість виділу нерухомого майна в натурі, що перебуває у причинному зв`язку із задоволенням або відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог.

Суд позбавлений можливості за матеріалами даної справи, без проведення експертизи, прийняти обґрунтоване рішення, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Таким чином, відсутність доказу, зокрема, висновку будівельно-технічної експертизи, який підтверджує наявність технічної можливості виділу нерухомого майна в натурі без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, дає підстави суду дійти висновку про те, що, позивачем в ході розгляду справи не підтверджено наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог

На необхідність враховувати інтереси всіх учасників справи і заборону обмеження прав одних учасників за рахунок інших під час вирішення спору про виділ в натурі частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності вказано в постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 592/6348/13-ц (провадження № 61-20796св19) та постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14.

Щодо позовної вимоги позивача про надання окремої поштової адреси відокремленому житловому будинку зі зміною адреси цього об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що вона є похідною від виділення в натурі частки, з припиненням права спільної часткової власності, а оскільки в задоволенні вимог про виділення в натурі частки з припиненням права спільної часткової власності відмовлено, тому ця вимога також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, виділ частки з майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.