Провадження № 22-ц/4808/1652/21
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Романа Степановича на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене суддею Домбровською Г.В. 14 квітня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 16 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2007 року ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_1 у шлюбі, у якому народились діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач, яка проживала з неповнолітніми дітьми в квартирі його батьків, два роки назад покинула дітей та виїхала за межі області, з того часу жодного разу не приїжджала та повністю відсторонилася від вихованні та матеріального утримання дітей.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено на проживанні з батьком.

Таким чином діти на даний час перебувають на його утриманні та вихованні. Відповідачем не надається в належному розмірі в добровільному порядку матеріальна допомога на утримання дітей.

Оскільки утримання дітей потребує значних коштів, а відповідач не бере участі у їх вихованні та утриманні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на наведені обставини просив стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі, а саме: на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 7000 грн., на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 6000 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2021 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 гривні 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Калинюк Р.С. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_1 не має постійного місця роботи, отримує дохід від тимчасових заробітків, розмір яких не перевищує законодавчо встановлений мінімум для особи працездатного віку.

Також зазначає, що з приводу визначення місця проживання їхніх з позивачем спільних дітей між ними існує спір. Зокрема, відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 29.10.2020 року по справі №344/3292/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в тому числі щодо визначення місця проживання дітей.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в розмірі 1300 гривень на кожну дитину, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що відповідач була обізнана як з розглядом справи в суді першої інстанції, так і зі змістом постановленого по справі рішення яке оскаржується. Це підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №656115507, з якого вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 25.06.2021 року по 31.08.2021 року періодично перераховувала на депозитний рахунок ВДВС по 2000 грн. Вказує, що остання працює за кордоном та спроможна сплачувати по 2000 грн. на кожну дитину, що є меншою сумою за рекомендований ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2021 року без змін.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 12.03.2013 року (а.с. 7).

У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.09.2008 року та Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.07.2013 року відповідно (а.с. 8-9).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено на проживання з батьком (а.с. 11-12).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.09.2020 року ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Згідно копії Довідки №20528 від 12.10.2020 року, виданої Центром надання адміністративних послуг, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. А тому враховуючи те, що станом на сьогоднішній день неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні, відповідач як мати дітей участі у їх утриманні та вихованні не приймає, стан здоров`я та матеріальне становище дітей та відповідача, виходячи з інтересів дітей вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей щомісячно по 2000 гривень на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та встановлення розміру аліментів по 2000,00 грн. щомісячно на утримання кожної дитини.

Твердження представника апелянта про те, що за своїм матеріальним становищем відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому судом розмірі є необґрунтованими.

ОСОБА_1 є особою молодого віку, працездатною, інших осіб на утриманні немає, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про її обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Підстав для зміни такого розміру за доводами апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає, оскільки визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується з встановленими обставинами справи, наданими доказами та вимогами СК України.

Сам факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, та не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений судом розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини та часткове визнання позову, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у визначеному судом розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах, та обґрунтованою з урахуванням віку та потреб дітей.

Крім того, апелянтом не надано доказів свого скрутного матеріального становища, а також не наведено обставин, які б дали суду підстави вважати, що вона не в змозі працювати по стану здоров`я чи з інших причин, отримувати дохід та забезпечити своїх дітей належним рівним життя, та не свідчать про неможливість сплачувати аліменти в достатньому розмірі для нормального їх розвитку.

Щодо посилань апелянта на те, що на даний час між ними з позивачем існує спір щодо визначення місця проживання дітей, оскільки нею подано заяву про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 29.10.2020 року по справі №344/3292/20 про розірвання шлюбу, в тому числі щодо визначення місця проживання дітей, то такі також не спростовують правильності рішення суду першої інстанції у справі, що переглядається. На даний час рішення Івано-Франківського міського суду від 29.10.2020 року по справі №344/3292/20 не змінене та не скасоване, діти проживають з батьком та знаходяться на його утриманні.

Більше того, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.11.2021 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Р.С. про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 29.10.2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без задоволення. А згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Р.С. слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14.04.2021 року - без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Романа Степановича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 6 грудня 2021 року.