ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 391/471/20

провадження № 22-ц/4809/320/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря Деменко О.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

заінтересована особа - Виноградівська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області;

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року, у складі судді Червонописького В.С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його спільного проживання разом з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку уточнював та просив встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 не менше п`яти років до моменту відкриття спадщини.

В заяві ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 весь час проживав з ним та його матір`ю без реєстрації шлюбу і виховував його як сина з 1986 року. Після смерті матері він проживав разом з ОСОБА_2 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , піклувався про нього як про батька та особу похилого віку: купував одяг, ліки, продукти харчування, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,6590 га, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 28.11.2001.

Заявник вказував, що інших родичів у вітчима не було. 28.05.2020 він звернувся до Компаніївської державної нотаріальної контори Кіровоградської області з заявою щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено, з підстав відсутності доказів спільного проживання однією сім`єю з померлим, а також неможливості підтвердити факт родинних чи інших відносин з ним.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до ч.1 п.5 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Водночас заявник є пасинком померлому ОСОБА_2 тому встановлення даного факту не передбачено чинним законодавством.

Крім того, суд дійшов висновку, що встановлення факту проживання заявника однією сім`єю з ОСОБА_2 , за період з 2000 по 2005 роки, тобто в час дії Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт не може бути встановлений також із тих підстав, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначав, доводи тотожні його заяві при зверненні до суду, вважає що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права. Додатково вказував, що судом першої інстанції не надано жодного аналізу доказам, які були додані до заяви, а саме копіям погосподарської книги №10, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період з 2001-2005 рік, погосподарської книги №3, особовий рахунок № НОМЕР_2 , за період з 1986-1990 рік, з погосподарської книги №2, особовий рахунок № НОМЕР_3 , за період 1996-2000 роки, погосподарської книги №3, особовий рахунок № НОМЕР_4 , за період 2001-2005 року та довідці Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 13 липня 2020 року №186.

Посилаючись на судову практику у справах про спадкування, вказував, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. (п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Також, зазначав, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповно рідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19).

При розгляді справи, суддею першої інстанції не було взято до уваги вищевказану судову практику.

Також вважає, що суд під час ухвалення рішення по справі №391/471/20, не врахував той факт, що спадщина, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , була відкрита на момент дії вже нового Цивільного кодексу України (від 01.01.2004), яким передбачено поняття сім`ї, в перелік якої входять «вітчим» та «пасинок».

Заявник вважає, що строк проживання 5 років однією сім`єю з померлим, починаючи з 2000 року по 2005 рік, виповнився саме на момент відкриття спадщини (знову ж таки на час діючого Цивільного кодексу України), тому його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю і до набрання чинності цим Кодексом.

На думку ОСОБА_1 рішення є незаконним і необґрунтованим, так як, обставини по справі були встановлені неправильно, а саме застосовано норми вже недіючого, на момент відкриття спадщини Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP. Застосування цих норм мало вирішальне значення при ухвалені рішення суддею першої інстанції, до уваги не взято наданих доказів та показання свідків, які підтверджують факт проживання з померлим.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про смерть (а.с.31).

Згідно довідки Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області ОСОБА_2 з 1987 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав в с.Виноградівка разом з своєю співмешканкою до дня її смерті та сином співмешканки ОСОБА_1 , дана інформація і підтверджується записами з погосподарської книги № 10 Нечаївського сільсовету з 1986 по 1990 роки та погосподарської книги Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (а.с.8-16).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 6,6590 га розташованої на території Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (а.с.17-20).

ОСОБА_1 було відмовлено державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 з підстав відсутності доказів спільного проживання однією сім`єю з померлим (а.с.21).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Заявник ОСОБА_1 та представник Виноградівської сільської ради в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є встановлення факту постійного проживання однією сім`єю.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені заяви, посилався на те, що встановлення факту проживання заявника однією сім`єю з ОСОБА_2 , за період з 2000 по 2005 роки, тобто в час дії Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив, а тому вказаний факт не може бути встановлений.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до положень ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно до п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і тому подібне.

При встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом) суду необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонені законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Враховуючи зазначене, п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однієї сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язанім спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження.

Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин і спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщині відповідно до ст. 549 ЦК України.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Таким чином, встановлення вказаного факту, відповідно до заяви ОСОБА_1 породжує для нього юридичні наслідки у вигляді виникнення права на спадкування за законом у четверту чергу після смерті ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи свідчать, що заявник проживав із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років, а саме з 1986 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто він має юридичне значення.

Доказами проживання заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однією сім`єю є покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були допитані в суді першої інстанції, виписки із погосподарських книг (а.с.9-16), довідка Виноградівської сільської ради (а.с.62), інші письмові докази (а.с. 8, 61).

Як вбачається із Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, які містяться у справі (а.с.35,36), відсутні відомості про інших спадкоємців померлого.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і тому підлягає скасуванню з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1986 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко