Провадження № 2/234/3674/21
30 листопада 2021 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі:
головуючої судді - Кравченко О.Ю.
секретар судового засідання Малушка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
05 серпня 2021 року до Краматорського міського суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані її син з невісткою та онукою - відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . З грудня 2014 року відповідачі без поважних причин не проживають у будинку, однак зареєстровані в ньому до теперішнього часу. Яких-небудь речей, що належать відповідачам й зберігаються в будинку, немає. Відповідачі не сплачують свою частку комунальних платежів, добровільно знятися з реєстрації у будинку відмовляються, фактично проживають за іншою адресою. Вважає, що відповідачі втратили право користування її житловим приміщенням і підлягають зняттю з реєстрації з нього, оскільки не мешкають в будинку більше п`яти років. Відповідачі створюють перешкоди в користуванні її власністю, що позбавляє її можливості отримати субсидію.
Просить усунути перешкоди в користуванні нею житловим будинком АДРЕСА_1 та визнати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її присутності, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, повістками, клопотання про відкладення розгляду справи не надали. Відзив на позов також від відповідачів не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, без участі сторін, так як про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Як убачається з акту про непроживання від 28.07.2021 року №299, головою комітету мікрорайону №5 Краматорської міської ради Мазницею В.А. у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 складено акт про те, що у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не мешкають з грудня 2014 року та по теперішній час (а.с.8).
Посилаючись на те, що відповідачі з 2014 року не мешкають у будинку, а їх реєстрація перешкоджає позивачці, як власнику будинку, користуватися та розпоряджатися своїм майном, остання просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.
Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є членами сім`ї позивача - сином, невісткою та онукою, зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 - з 11.09.2001 року по теперішній час, ОСОБА_3 - з 17.10.2000 року по теперішній час, ОСОБА_4 - з 01.09.2009 року по теперішній час, що підтверджується довідками про склад сім`ї та довідками про реєстрацію місця проживання (а.с.9, 16-18).
Як зазначалося вище, відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачі не мешкають у спірному будинку саме з грудня 2014 року без поважних причин, а також втрати ними інтересу до житла, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем суду не надано.
Наданий позивачем на підтвердження обставин позову акт про непроживання від 28.07.2021 року №299, який складений головою комітету мікрорайону №5 Краматорської міської ради Мазницею В.А. у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про те, що у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не мешкають з грудня 2014 року та по теперішній час, не є належним та достатнім доказом для визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком, оскільки не підтверджує того факту, що відповідачі не проживають у вказаному будинку без поважних причин.
Доводи позивача щодо створення перешкод відповідачами у користуванні належним їй на праві власності будинку та неможливість оформити субсидії, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом.
Захист права власника у цій справі в частині несплати відповідачами комунальних послуг, як зазначає позивач у позовній заяві, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є неспівмірним з правом відповідачів на користування житлом. Враховуючи також те, що позивач вказані права може захистити іншим шляхом - вимогою щодо стягнення з відповідачів відповідних сум комунальних послуг, сплачених за них.
Враховуючи викладене, підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням відсутні, тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 12,78-81, 141, 258-259, 263-265, 266, 280-283, 289 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко