ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9807/20

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1100/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом: Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго

відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Супруна О.П. від 20 травня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 28 травня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання в сумі 5 795 грн. 47 коп. за період з 01.03.2017 року по 31.07.2020 року. Вимоги заявленого позову Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг АТ Облтеплокомуненерго. Як зазначало АТ Облтеплокомуненерго, внаслідок неналежної оплати за надані послуги з теплопостачання, у ОСОБА_1 за період з 01.03.2017 року по 31.07.2020 року утворилась заборгованість в сумі 5 795 грн. 47 коп., яку АТ Облтеплокомуненерго просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго (а.с.66), в якому після збільшення позовних вимог (а.с.117) просив: визнати неправомірними дії Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго щодо нарахування ОСОБА_1 витрат на оплату теплової енергії за опалення місць загального користування згідно будинкового лічильника по квартирі АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2017 року по 31.01.2019 року включно, в сумі 13 185 грн. 12 коп.; зобов`язати Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго скасувати незаконно нараховані ОСОБА_1 витрати на оплату теплової енергії за опалення місць загального користування, згідно будинкового лічильника по квартирі АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2017 року по 31.01.2019 року, включно в сумі 5 795 грн. 47 грн. шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № НОМЕР_1 в сторону зменшення на 5 795 грн. 47 коп. В обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_1 вказував, що він не погоджується із алгоритмами розрахунку АТ Облтеплокомуненерго оплати за опалення місць загального користування. ОСОБА_1 вважає, що дії АТ Облтеплокомуненерго щодо нарахування та донарахування йому витрат на оплату з централізованого опалення в частині нарахувань на опалення місць загального користування, та донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії за опалювання, як складової частини наданої АТ Облтеплокомуненерго послуги з централізованого опалення в період з березня 2017 року по січень 2019 року включно, за визначеним АТ Облтеплокомуненерго алгоритмом, є незаконними та такими, що порушують права ОСОБА_1 , як споживача, і є підставою для визнання дій АТ Облтеплокомуненерго неправомірними, та скасування незаконно нарахованої заборгованості за опалення за вказаний період.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.05.2021 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Судом визнано неправомірними дії Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго щодо нарахування ОСОБА_1 витрат на оплату теплової енергії за опалення місць загального користування згідно будинкового лічильника по квартирі АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2017 року по 31.01.2019 року включно в сумі 13 185 грн. 12 коп. Зобов`язано Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго скасувати незаконно нараховану ОСОБА_1 заборгованість по оплаті теплової енергії за опалення місць загального користування по квартирі АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2017 року по 31.01.2019 року включно в сумі 5 795 грн. 47 коп. шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № НОМЕР_1 . У задоволенні решти вимог зустрічного позову - відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго на користь ОСОБА_1 2 500 грн. у відшкодування витрат на оплату правничої допомоги. Стягнуто з Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.05.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при цьому, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго зазначає про безумовне право отримувати відшкодування витрат на опалення місць загального користування, та про обов`язок споживачів сплачувати такі витрати. При цьому, апелянт стверджує про коректність проведення спірних нарахувань, посилаючись при цьому на постанову Верховного Суду від 22.12.2020 року у справі №311/3489/18. Доводи апеляційної скарги зауважують, що оскаржуваним рішенням від 20.05.2021 року суд першої інстанції фактично звільнив ОСОБА_1 від обов`язку проведення оплати за спожиті комунальні послуги, чим порушив відповідне право АТ Облтеплокомуненерго. Доводи апеляційної скарги звертають увагу, що ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції жодного розрахунку за централізоване опалення місць загального користування, проведеного за формулами п.2.1.4. Методики №359 за спірний період. Доводи апеляційної скарги вказують, що задовольняючи позовні вимоги про визнання неправомірними дій АТ Облтеплокомуненерго щодо нарахування витрат на оплату теплової енергії за опалення місць загального користування в сумі 13 185 грн. 12 коп., суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що за період з 01.03.2017 року по 31.07.2020 року ОСОБА_1 було нараховано за послуги 27 584,33 грн., і сплачено ним було 21 788,86 грн., і за даних обставин, залишок заборгованості становить 5 795, 47 грн. В доводах апеляційної скарги, Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго зазначає, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради прийнято рішення №106 від 02.03.2018 року Про затвердження коефіцієнтів нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках м.Чернігова. У додатку до вказаного рішення зазначено коефіцієнт нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування по житловому будинку АДРЕСА_3 у розмірі 13,2, в тому числі, витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення визначено на рівні 3%. Доводи апеляційної скарги зауважують, що кількісний показник житлово-комунальних послуг - це одиниця виміру для обчислення обсягу отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, згідно із законодавством. Апелянт стверджує про правомірність своїх дій, оскільки рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №106 від 02.03.2018 року Про затвердження коефіцієнтів нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках м.Чернігова є чинним, і прийнятим органом місцевого самоврядування відповідно до наданих йому повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення у зв`язку із безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго - адвокат Волошина О.Г. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Костюк О.П. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій є зареєстрованим та проживає (а.с.18,50-51,52).

На підставі договору про надання послуг з центрального опалення та водонагрівання від 08.11.2010 року (а.с.48-49), АТ Облтеплокомуненерго є виконавцем надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно розрахунку боргу за послуги з теплопостачання, що надавались Акціонерним товариством Облтеплокомуненерго за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість ОСОБА_1 за період з 01.03.2017 року по 31.07.2020 року становить 5 795 грн. 47 коп. (а.с.6).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення від 20.05.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги АТ Облтеплокомуненерго стверджує про коректність проведення спірних нарахувань, посилаючись при цьому на постанову Верховного Суду від 22.12.2020 року у справі №311/3489/18. Доводи апеляційної скарги зауважують, що оскаржуваним рішенням від 20.05.2021 року суд першої інстанції фактично звільнив ОСОБА_1 від обов`язку проведення оплати за спожиті комунальні послуги, чим порушив відповідне право АТ Облтеплокомуненерго. Доводи апеляційної скарги звертають увагу, що ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції жодного розрахунку за централізоване опалення місць загального користування, проведеного за формулами п.2.1.4. Методики №359 за спірний період. Доводи апеляційної скарги вказують, що задовольняючи позовні вимоги про визнання неправомірними дій АТ Облтеплокомуненерго щодо нарахування витрат на оплату теплової енергії за опалення місць загального користування в сумі 13 185 грн. 12 коп., суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що за період з 01.03.2017 року по 31.07.2020 року ОСОБА_1 було нараховано за послуги 27 584,33 грн., і сплачено ним було 21 788,86 грн., і за даних обставин, залишок заборгованості становить 5 795, 47 грн. В доводах апеляційної скарги, Акціонерне товариство Облтеплокомуненерго зазначає, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради прийнято рішення №106 від 02.03.2018 року Про затвердження коефіцієнтів нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках м.Чернігова. У додатку до вказаного рішення зазначено коефіцієнт нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування по житловому будинку АДРЕСА_3 у розмірі 13,2, в тому числі, витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення визначено на рівні 3%. Доводи апеляційної скарги зауважують, що кількісний показник житлово-комунальних послуг - це одиниця виміру для обчислення обсягу отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, згідно із законодавством. Апелянт стверджує про правомірність своїх дій, оскільки рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №106 від 02.03.2018 року Про затвердження коефіцієнтів нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках м.Чернігова є чинним, і прийнятим органом місцевого самоврядування відповідно до наданих йому повноважень.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року, виходячи із наступного.

Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що кількість теплоти, спожитої на опалення місць загального користування в будинку АДРЕСА_3 за період з березня 2017 року по лютий 2018 року, розраховувалась згідно із пунктом 2.1.4. за формулами 2.3 та 2.5 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року №359 (далі - Методика №359), а з березня 2018 року по січень 2019 року - згідно Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.03.2018 року №106 Про затвердження коефіціентів нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках

АДРЕСА_3 з будинковим засобом обліку теплової енергії частково оснащені приладами обліку теплової енергії, зокрема, і квартира ОСОБА_1 , а також у будинку відсутні прилади обліку теплової енергії на місця загального користування (далі - МЗК).

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі - Правила №630).

Згідно з пунктом 12 Правил №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (пункт 28 Правил №630).

Згідно з пунктом 2.1.4. Методики №359, у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами, наведеними в пункті 2.1. Пункт 2.1.4. Методики №359 містить в собі відповідну формулу, за якою визначається загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК. Також п.2.1.4. Методики №359 містить в собі відповідну формулу, за якою виконується розрахунок витрат теплової енергії на опалення, за наявності проектних даних щодо теплової потужності системи опалення кожного МЗК.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.01.2013 року №24 Про затвердження ДБН В.2.5-67:2013 Опаленння, вентиляція та кондиціонування СНиП 2.04.05-91 Отопление, вентиляция и кондиционирование, Приложение 12, 1991 г. визнано такими, що не застосовуються на території України з 1 січня 2014 року.

Однак, при визначенні суми оплати за вказаними пунктами, АТ Облтеплокомуненерго, з врахуванням того, що СНиП 2.04.05-91 втратили чинність, а діючі ДБН В.2.5-67:2013, які затверджені наказами Мінрегіонбуду від 25.01.2013 року №24 та від 28.08.2013 року №410, не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, проводило розрахунок шляхом віднімання від показань будинкового лічильника визначених кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників та сумарних показань квартирних лічильників і сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих приміщень місць загального користування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що вказаний спосіб нарахування не відповідає складовим формули, визначеній у п.2.1.4. Методики №359. Таким чином, розрахунок опалення місць загального користування проводився не у спосіб, який визначено законом за період до березня 2018 року.

Крім того, загальнорічні та питомі витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках масових серій будівництва встановлено в Таблиці 1 Методики №359, а саме для 3-поверхових, 5-поверхових, 9-поверхових та 16-поверхових будинків.

Будинок АДРЕСА_3 є 14-поверховим, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що за даних обставин, враховуючи вимоги вказаних норм права, у АТ Облтеплокомуненерго були відсутні правові підстави для визначення витрат теплової енергії на опалення МЗК в такому будинку розрахунком за формулами 2.3 та 2.5 Методики №359.

Доводи АТ Облтеплокомуненерго щодо неможливості розрахунку витрат теплової енергії на опалення за формулою 2.4 Методики №359 через відсутність проектних даних щодо теплової потужності системи опалення кожного МЗК в будинку АДРЕСА_3 не підтверджені належними та достатніми доказами по справі.

Необхідно зазначити, що на підставі вищенаведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо неправомірності дій Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго відносно нарахування ОСОБА_1 оплати з централізованого опалення МЗК в будинку АДРЕСА_3 , що є підставою для зобов`язання АТ Облтеплокомуненерго скасувати заборгованість за період з березня 2017 року по лютий 2018 року, розраховану у незаконний спосіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року, оскільки даний висновок узгоджується із фактичними обставинами справи і нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

При вирішенні питання щодо розрахунку плати за спожиту теплову енергію на опалення місць загального користування в будинку АДРЕСА_3 за період з березня 2018 року по січень 2019 року судом першої інстанції було обґрунтовано прийнято до уваги приписи: ч.2 статті 19 Конституції України, ч.1,ч.2 статті 2, ч.1 статті 25, підпункту 2 пункту а ч.1 статті 28 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, статей 5, 9; ч.3 статті 20 Закону України Про теплопостачання, статті 1; п.2 ч.1 статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

На підставі проведеного аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків відносно того, що: міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання; до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, якими є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги.

За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті рішення 02.03.2018 року виконавчим комітетом міської ради, яким затверджено коефіцієнти нормативної втрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках м.Чернігова, які одночасно обладнані комерційним вузлом обліку теплової енергії та частково розподільними (квартирними) лічильниками, не дотримано положень статті 28 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, оскільки фактично змінено порядок нарахування за опалення місць загального користування, який визначений Методикою №359.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий АТ Облтеплокомуненерго розрахунок заборгованості за період з березня 2018 року по січень 2019 року не відповідає вимогам п. 2.1.4. Методики №359, тобто, має місце неправомірне нарахування ОСОБА_1 заборгованості саме за вказаними принципами обрахування, які суперечать правилам нарахування, визначеними Методикою.

Необхідно зазначити, що посилання апелянта в доводах апеляційної скарги на положення статті 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, на рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №106 від 02.03.2018 року Про затвердження коефіцієнтів нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках м.Чернігова не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року відносно того, що саме п.п.1.4., 2.1., 2.2.1., 2.2.2. Методики № 359 визначено порядок оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. При цьому, інші нормативні акти не визначають порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку за спірний період.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про зобов`язання АТ Облтеплокомуненерго здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за період з 01.03.2017 року по 31.01.2019 року в сумі 5 795,47 грн. шляхом здійснення відповідного коригування по особовому рахунку, підлягають частковому задоволенню, оскільки позовна вимога в частині коригування саме в сторону зменшення не доведена належними та допустимими доказами.

Враховуючи часткове задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги АТ Облтеплокомуненерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів статей 137, 141 ЦПК України, судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 20.05.2021 року проведено розподіл судових витрат між сторонами.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи.

В порядку приписів статей 137,141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

В суді апеляційної інстанції інтереси відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 представляв адвокат Костюк О.П., на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.07.2021 року (а.с.220-221) та ордеру Серії СВ №1017035 на надання правничої (правової) допомоги від 28.07.2021 року (а.с.224).

Відповідно до меморіального ордеру №20925884SB від 23.07.2021 року (а.с.223) на рахунок АБ Бюро адвоката Костюка О.П., ОСОБА_1 було перераховано 2 500 грн. за рахунком-фактурою №БН-025/21 від 22.07.2021 року (а.с.222).

Пунктом 2.1.1. договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.07.2021 року (а.с.220-221), сторони узгодили розрахунок вартості юридичних (адвокатських послуг), з детальним описом робіт, а саме, 250 грн. - ознайомлення з матеріалами справи; 250 грн. - консультація замовника в рамках виконання доручення; 1 500 грн. - підготовка відзиву на позовну заяву, зустрічної позовної заяви та додатків до них, запитів у разі необхідності; 500 грн. - участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, з розрахунку не більше трьох з урахуванням часу на проїзд, а всього: 2 500 грн.

Приймаючи до уваги заяву АТ Облтеплокомуненерго про необхідність відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу (а.с.229-231), пояснення представника АТ Облтеплокомуненерго - адвоката Волошиної О.Г. в судовому засіданні апеляційного суду щодо неспівмірності витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, а також виходячи із фактичного та реального обсягу наданої правової допомоги ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, та із засад розумності, виваженості, справедливості, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями: 137, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: