ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 642/2316/2

провадження № 22-ц/818/3764/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

інші учасники справи:

треті особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей по Холодногорському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Харкова ухвалене 22 березня 2021 року у складі судді Ольховського Є.Б.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року звернулась до суду з позовом про визнання права на приватизацію, визнання розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2004 р. № 4452 та свідоцтво про право власності на житло від 22.06.2004 р. реєстр. № НОМЕР_1 на ім`я її сина - ОСОБА_2 частково недійсними, в межах залишку норми безоплатної приватизації у розмірі 3/10 частки квартири , що становить 15,06 кв.м.

Позов обґрунтований тим, що позивачка з 14.01.1973 року зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 ( надалі Квартира), тому мала право на безоплатну приватизацію зазначеної квартири у межах частки житлових чеків, що залишилися не використані нею після приватизації квартири АДРЕСА_2 . Під час приватизації Квартири відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». А саме, не було отримано письмову згоду головного наймача квартири ОСОБА_3 - батька позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року позов задоволено. Визнано розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2004 № 4452 та свідоцтво про право власності на житло від 22.06.2004 реєстр. № НОМЕР_1 недійсними в частині залишку ОСОБА_1 норми безоплатної приватизації у розмірі 3/10 частки квартири, що становить 15,06 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири за адресою: в межах її залишку норми безоплатної приватизації у розмірі 3/10 частки квартири, що становить 15,06 кв.м.

В апеляційній скарзі управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради просить рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач сама звернулася з заявою від 14.05.2004 року про те, що вона вже використала своє право на приватизацію та не заперечує проти приватизації Квартири на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому суд дійшов помилкового висновку проте, що позивач не пропустила строк позовної давності встановлений законом для захисту порушеного майнового права. Про застосування строку позовної давності відповідачем було завлено в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами.

У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними даними копією листа Управління комунального майна та приватизації від 08.07.2019 р. № 6609, 05.04.1999 на підставі розпорядження органу приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» від № 891 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( після одруження ОСОБА_1 ) приватизували квартиру АДРЕСА_2 ( а.с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради міста Харкова «Про затвердження протоколу засідання громадської районної комісії з житлових питань» затверджено протокол від 26.02.2003 № 2 відповідно до якого ОСОБА_3 на склад сім`ї він та донька ОСОБА_6 , 1973 року народження та надана квартира АДРЕСА_1 ( надалі Квартира).

У 2004 році ОСОБА_1 повідомила директора Центру приватизації м. Харков, що не заперечує проти участі у приватизації Квартири її сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( надалі Заява). З аналогічною заявою звернувся і ОСОБА_3 ( а.с. 69, 70).

Розпорядженням Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2004 № 4452 Квартира передана у власність ОСОБА_2 ( а.с. 62) та останньому було видане свідоцтво про право власності на житло від 22.06.2004 реєстр. № НОМЕР_1 ( а.с. 17).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 суто математично не витратила належних їй для безкоштовної приватизації норм нерухомої площі. При цьому суд вважав, що під час написання Заяви позивачка допустила помилку щодо використання нею права на приватизацію в повному обсязі. Вказана помилка стала відома ОСОБА_1 тільки з листа від 08.07.2019 року. Тому суд дійшов до висновку, що перебіг строків позовної давнини повинен рахуватись з липня 2019 року.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки вищезазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Під час розгляду справи встановлено, що власником Квартири право на приватизацію частки якої хоче набути позивачка є ОСОБА_2 , процесуальний статус якого у справі третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача.

Проте залучення судом зазначеної особи до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних прав на предмет спору не надає можливості правильно вирішити дійсний спір, оскільки процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У справі, що переглядається позивач клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача не заявляла.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Установивши, що позов у цій справі стосується безпосередньо прав та обов`язків ОСОБА_2 , який не був залучені до участі у справі як відповідач, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог до Харківської міської ради належить відмовити з цих підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З приводу доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що розгляд справи по суті спору до неналежного відповідача позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості заявлених позовних вимог та надати відповідну правову оцінку доводам апеляційної скарги.

За вищевказаних обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволені позову, оскільки суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи позбавлений права усунути виявлені недоліки.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права на приватизацію, визнання розпоряджень частково недійсними відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук