ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1716/21 Справа № 187/657/17 Суддя у 1-й інстанції - Караул О. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за невиконаним договором купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за невиконаним договором купівлі-продажу, мотивуючи його тим, що 14 вересня 2015 року між ним та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір поставки обладнання №14/09, відповідно до умов якого відповідач повинен здійснити поставку обладнання для виробництва паливної гранули у строк 40 днів з дня отримання передоплати; ціна договору складала 650 000 грн. і включала в себе вартість обладнання, вартість навантаження і налаштування.

Зазначав, що на виконання умов договору, він передав ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 495 000 грн, а ОСОБА_1 передав частину обладнання за договором: вертикальний цепний транспортер Норія-7,5 1 одиниця; колонна охолоджування - 1 одиниця.; циклон пасивний Ц-350 - 1 одиниця. Ознайомившись з обладнанням, було встановлено розбіжності між специфікацією №1 (додаток до договору) та тим обладнанням, яке фактично було поставлено йому, у зв`язку з чим були написані претензії, які залишилися без уваги з боку ОСОБА_1 .

Вказував, що при укладенні договору від 14 вересня 2015 року ОСОБА_1 діяв як фізична особа-підприємець та був позбавлений статусу підприємця з 30 грудня 2016 року, втім у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької дальності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеної у справі №6-125цс13 в рішенні від 04 грудня 2013 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушив умови договору поставки обладнання, що також підтверджується і рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за невиконання умов договору поставки обладнання №14/09 від 14 вересня 2015 року у розмірі 393 400 грн.

Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи та безпідставно задовольнив позов. Наголошував на тому, що він поставив ОСОБА_2 дванадцять найменувань агрегатів, загальною вартістю 570 400 грн., а тому позивач має перед ним борг в розмірі 75 400 грн.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність, передбачених законом, підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що згідно договору поставки обладнання №14/09 від 14 вересня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (постачальник), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (покупець), з другої сторони, уклали договір поставки обладнання, згідно якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити комплект обладнання для виробництва паливної гранули, потужністю 1 тонна у годину. Комплектність обладнання визначена у специфікації, що є додатком №1 до цього договору. Загальна ціна договору, відповідно до п.1.2 цього договору, складає 650 000 грн.

Пунктом 2.1.1 договору поставки передбачено, що постачальник зобов`язаний передати покупцю обладнання у термін 40 робочих днів з моменту отримання передоплати, відповідно до п.3.1.1 цього договору.

Постачальник має передати обладнання відповідної якості та кількості, що зазначені у специфікації, що визначено п.2.1.2 договору поставки.

Відповідно до п.3.1.1 зазначеного договору протягом трьох банківських днів покупець вносить передоплату в розмірі 50% від суми зазначеної в п.1.2 даного договору.

На виконання умов договору позивачем було передано відповідачеві грошові кошти на загальну суму 495 000 грн.

Відповідачем позивачу було передано наступне обладнання за договором: вертикальний цепний транспортер Норія-7,5 1 одиниця.; колонна охолоджування - 1 одиниця; циклон пасивний Ц-350 - 1 одиниця.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 18 квітня 2017 року, у цивільній справі №187/1215/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків визнання правочину недійсним (реституції), у якому суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 не заперечував, що ним на виконання умов договору було отримано від позивача ОСОБА_2 495 000.00 грн. Так само, не заперечував позивач про поставлення йому обладнання: вертикальний цепний транспортер Норія-7,5 1 шт.; колонна охолоджування - 1 шт.; циклон пасивний Ц-350 - 1 шт.

Згідно доданої копії акту прийому-передання обладнання від 18 березня 2016 року, ціна вертикального цепного транспортеру Норія-7,5 становить 32 000 грн. за 1 одиницю; ціна колони охолоджування становить 60 000 грн. за 1 одиницю; ціна циклону пасивного Ц-350 становить 6 600 грн. за одну одиницю.

Відповідачем позивачу поставлено обладнання на загальну суму, яка становить 68 600.00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з того, що позивачем, відповідно до договору поставки обладнання №14/09 від 14 вересня 2015 року, було передано відповідачу суму 495 000 грн., однак відповідачем було поставлено позивачу обладнання на загальну суму 68 600 грн., а тому вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду у зв`язку з наступним.

Згідно статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525,526,530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої-другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга стаття 693 ЦК України).

У пунктах 75-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) зроблено висновок про те, що «Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами».

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі було укладено договір поставки обладнання №14/09 від 14 вересня 2015 року.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Позивачем доведено заявлені позовні вимоги.

Відповідач, зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що поставив позивачу дванадцять найменувань агрегатів, загальною вартістю 570 400 грн., жодних доказів цьому не надає.

Посилання апеляційної скарги на те, що даний факт було доведено та встановлено рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року є хибними, оскільки вказаним рішенням встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не заперечував того, що ним було отримано від позивача 495 000 грн., а позивач не заперечував факту поставки йому обладнання: вертикальний цепний транспортер Норія-7,5 - 1шт.; колонна охолоджування - 1 шт.; циклон пасивний Ц-350 - 1 шт.

Також рішенням встановлено, що стосовно отримання іншої суми та іншого обладнання визначеного договором поставки сторони взаємно заперечували.

Прохальна частина апеляційної скарги про направлення справи на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області до задоволення не підлягає, оскільки в апеляційній скарзі не приведено фактів порушення правил підсудності під час розгляду даної справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 374, частини першої статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Частиною другою вказаної статті передбачено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Позивач знав про розгляд справи Петриківським районним судом Дніпропетровської області (а.с.19).

Крім того, з копії паспорту вбачається, що відповідач зареєстрований в Біляївському районі Одеської області лише 16 вересня 2019 року (а.с.100).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу положень статті 367 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.