Справа № 202/8342/17
Провадження № 2/202/29/2021
26 листопада 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнко Д.В.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Житлове господарство Індустріального району Дніпровської міської ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про визнання права користування житловим приміщенням, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач, відповідач, які є братом та сестрою, разом із батьками проживали у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира була отримана їхнім батьком ОСОБА_7 на підставі відповідного ордеру, батька вказано основним наймачем. В подальшому, у зв`язку із смертю батька, основним квартиронаймачем було визначено їхню матір ОСОБА_8 . У 1990 році народився ОСОБА_3 (син позивача), в 1996 році позивач, уклавши шлюб, виписалась з вказаної квартири і була прописана за місцем проживання чоловіка. Однак, за місцем реєстрації позивач не проживала через погані стосунки із чоловіком, вона з дитиною жили у квартирі АДРЕСА_1 . Після смерті матері (2013 рік) ОСОБА_4 вигнав позивачів із квартири. Після чого позивач звернулась у 2014 році за судовим захистом в результаті чого відповідач (брат) перестав чинити перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Між тим, з 2016 року відповідач почав створювати для позивачів нестерпні умови для проживання, перешкоджати у проживанні в квартирі, після чого остаточно вигнав. Під час проживання у квартирі позивач доглядала за квартирою, сплачувала комунальні платежі. На теперішній час позивачі вимушені винаймати тимчасово житло, всі їхні речі меблі та техніка залишились у квартирі доступу до якої у позивачів не має.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
У відповідності до копії ордеру №61, виданого Виконавчим комітетом Індустріальної ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська, ОСОБА_7 надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1 у складі сім`ї із чотирьох осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_10 (донька) та ОСОБА_4 (син) (т.1 а.с.7).
Згідно копії рішення Виконавчого комітету Індустріальної ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська №368 від 23 вересня 1983 року «Про зміну умов договору найму жилих приміщень» у зв`язку із смертю ОСОБА_7 відкрито рахунок на його дружину ОСОБА_9 зі складом сім`ї із трьох осіб: ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_4 (донька/позивач) та ОСОБА_4 (син/відповідач) (т.1 а.с.4, 5).
Також судом встановлено, що у період 2016, 2017 років ОСОБА_2 , щомісячно, у відповідності до копій квитанцій (за сплату комунальних платежів: плата за домофон, за газопостачання, водопостачання, за утримання будинку, вивіз сміття, теплопостачання, електроенергію, користування ліфтом) сплачувала кошти за надані комунальні послуги за адресою: квартира АДРЕСА_1 де на той час проживала.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду показали, що дійсно у 2004 році допомагали позивачам перевозити речі, техніку, меблі до квартири АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_12 підтвердила, що позивачів було вигнано з даної квартири.
Родинні стосунки між позивачем та відповідачем підтверджено копіями свідоцтва про народження та реєстрації шлюбу.
У судовому засіданні також було встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 вчиняються перешкоди у проживанні позивачів у вказаній квартирі, доказів оформлення права власності на вказану квартиру суду не надано.
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
В той же час, як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР).
При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
В той же час, судом було встановлено, що позивач правомірно вселилась та проживала у спірній квартирі (на підставі ордеру), іншого постійного місця проживання не має/не мала, після зняття з реєстрації у вказаній квартирі повернулась назад де продовжувала проживати разом із своїм сином, сплачувати комунальні послуги, тощо, до виселення її разом з сином. Таким чином, суд вважає, що у даному конкретному випадку вимоги ст. 107 ЖК УРСР на позивача не розповсюджуються.
Окрім вище зазначеного, суд звертає увагу, що згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16.12.1966 (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16.12.1966, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також уст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.
Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання права на користування квартирою за позивачами та усуненні їм перешкод зі сторони ОСОБА_4 в користуванні квартирою. При цьому в частині вимог до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд відмовляє з огляду на відсутність доказів порушення останніми прав та інтересів позивачів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України
Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ), треті особі: Житлове господарство Індустріального району Дніпровської міської ради (м.Дніпро, вул. Косіора, 11), Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району (м.Дніпро, пр-т П. Калнишевського, буд. 11), про визнання права користування житловим приміщенням.
Визнати право на користування квартирою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ключі від квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2021 року.

Суддя Г.О. Кухтін