ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1312/21Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/1255/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 598/1312/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2021 року (ухвалене суддею Левківим А.І.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що під час шлюбу між сторонами ними придбано автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя. З метою належного утримання спільного майна (автомобіля) позивачем здійснено ремонт двигуна автомобіля та понесено витрати в загальному розмірі 71805.00 грн. Зазначив, що з відповідачки слід стягнути як компенсацію понесені ним витрати на утримання спільного майна в порядку ст.322 ЦК України.

Збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачки половину витрат, понесених на ремонт спільного автомобіля, що становить 35902.50 грн.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кожен власник відповідно своєї частки має брати участь в різноманітних витратах, пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна, та незалежно від здійснення права власності. Судом першої інстанції не наведено жодних правових норм, які б передбачали звільнення власника (співласника) від обов`язку утримувати майно.

У зв`язку з викладеним просить суд рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

30 листопада 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Відзив мотивований тим, що спільний автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , має використовуватися спільно, однак, позивач ОСОБА_1 не надає їй вказаного автомобіля та використовує його лише у власних інтересах.

У зв`язку з викладеним просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2020 року справа № 598/2089/19, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.6-7).

Встановлено, що сторонами під час шлюбу 31 травня 2013 року придбано автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 31 травня 2013 року, автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 ОСОБА_1 має право користування вказаним автомобілем (а.с.8-9).

Вказаний автомобіль постійно знаходиться в користуванні позивача, оскільки у відповідачки не має посвідчення водія.

Позивачем ОСОБА_1 понесено витрати на ремонт вказаного автомобіля, що підтверджується актами виконаних робіт від 20 березня 2021 року, 02 квітня 2021 року, 31 травня 2021 року, 23 червня 2021 року та квитанціями до прибуткового касового ордера про оплату послуг від 22 березня 2021 року, 02 квітня 2021 року, 25 травня 2021 року, 02 червня 2021 року, 23 червня 2021 року (а.с.10-18).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, за змістом статті 360 ЦК України співвласники мають брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 вказав, що поніс витрати на ремонт автомобіля, який є спільною власністю подружжя.

Суд першої інстанції вірно встановив, що вказаний автомобіль використовується особисто позивачем, ремонтні роботи ним здійснено після розірвання шлюбу. При цьому, позивач однособово вирішив відремонтувати автомобіль без погодження із співвласником ОСОБА_2 .

Колегія суддів звертає увагу, що предметом даного позову є утримання рухомого майно, яке є відмінним від утримання нерухомого майна.

Так, наприклад утримання нерухомого майна пов`язане із сплатою обов`язкових платежів. Співвласники нерухомого майна, відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивач виконав обов`язок (зобов`язання) по ремонту спільного автомобіля.

Апеляційний суд зазначає, що можливі випадки, коли недоговірне зобов`язання, хоча і завдане в процесі використання спільного майна, проте жодним чином «не пов`язане із спільним майном» в контексті ст. 360 ЦК України і не стосується інших співвласників. Однак якщо володіння та користування спільним майном - транспортним засобом - здійснюється усіма співвласниками, а шкода завдана внаслідок технічної несправності транспортного засобу, відповідальність нестимуть усі учасники спільної часткової власності.

Встановлено, що автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 постійно знаходиться в користуванні позивача. При цьому позивач однособово вирішив відремонтувати автомобіль без погодження із відповідачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини у зазначеній справі стосуються питання зобов`язань співвласників квартири відшкодувати оплачувані житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про необхідність застосування висновків, викладених у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 553/954/16-ц, оскільки правовідносини у зазначеній справі стосуються питання зобов`язань співвласників відшкодувати половину вартості виплаченого кредиту.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 03 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді