Справа № 495/3692/20
04 січня 2021 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Савицького С.І.,
при секретарі Гасанзаде М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 36 цивільну справу у м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради про встановлення факту належності та визнання права власності в порядку спадкування, -
До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою про встановлення факту належності та визнання права власності в порядку спадкування, у якій просить ухвалити рішення суду, яким встановити, факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельної ділянки, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Площею 4,38 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради масив НОМЕР_1 ділянка НОМЕР_2 ; визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,38 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради масив НОМЕР_1 ділянка НОМЕР_2 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданне виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Після смерті дружини відкрилась спадщина на земельну ділянку (цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва) площею 4,38 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради масив НОМЕР_1 ділянка НОМЕР_2 . Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті дружини та прийняв спадщину, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 постійно проживав з нею та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Звернувся з заявою до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори про отримання спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що в свідоцтві про смерть спадкодавця вказані дані спадкодавця « ОСОБА_2 », а Державний акт на право на землю серії ІV-ОД №044921 виданий на ім`я « ОСОБА_2 ». Як вбачається, відсутня можливість вірно ідентифікувати особу власника земельної ділянки та спадкодавця, а також відсутність у позивача оригіналу вищезазначеного державного акту є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Вищевказану земельну ділянку померла ОСОБА_2 отримала на підставі рішення 15 сесії ІІІ скликання Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 07.05.2001 №101. Однак і в даному рішенні була допущена помилка у прізвищі померлої позивача. Замістьвірного « ОСОБА_3 » вказано « ОСОБА_4 », не дивлячись на те, що згідно паспорта України на імя ОСОБА_2 , виданий Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області від 21.03.1997 року, з зазначеним вірного правопису прізвища
У зв`язку з чим позивач не може реалізувати свої спадкові права та змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
У судове засідання позивач, не з`явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Заперечень до позову не надходило.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 02.01.2019 року. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку та позивач, як спадкоємець першої черги до майна померлої, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що вказані дані спадкодавця « ОСОБА_2 », а Державний акт на право на землю серії ІV-ОД №044921 виданий на ім`я « ОСОБА_2 ». Як вбачається, відсутня можливість вірно ідентифікувати особу власника земельної ділянки та спадкодавця, а також відсутність у позивача оригіналу вищезазначеного державного акту є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Відсутня можливість вірно ідентифікувати особу власника земельної ділянки та спадкодавця, а також відсутність у позивача оригіналу вищезазначеного державного акту є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.
Факт належності підтверджується наступними доказами, які були встановлені та досліджені у судовому засіданні, а саме: копії паспортів померлої, копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_2 , копії заяви від 12.12.2019 року, копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27.02.2020 №59613542, копією рішення 15 сесії ІІІ скликання Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 07.05.2001 №10, а також копією Державного акту на право на землю серії ІV-ОД №044921, який був досліджений у судовому засіданні.
Зазначений недолік не дає позивачу у повній мірі розпоряджатися своїми правами та порушує його інтереси, що в решті решт змусило звернутися до суду з метою встановлення факту належності для оформлення спадщини.
Так, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, тощо.
Як встановлено в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди, відповідно до ст.ст. 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядають справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішення спору про право.
Судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, тому що в даному випадку не вирішується наявність права на спадщину у позивача і будь яких доказів того, що у відповідача є якісь вимоги відносно прав та інтересів саме на спадкове майно ним не надані і судом не встановлені. При цьому, відповідно ст. 1277 ЦК України, заява про визнання спадщину відумерлою територіальною громадою може бути подана тільки після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Таким чином, суд вважає встановленим факту належності, згідно якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дружиною позивача. Спадщину за законом після смерті померлої позивач прийняв, так як постійно проживав з померлою на момент смерті.
Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що після смерті дружини позивач, як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак 28.02.2020 року постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови стало те, що в свідоцтві про смерть спадкодавця вказані дані спадкодавця « ОСОБА_2 », а Державний акт на право на землю серії ІV-ОД №044921 виданий на ім`я « ОСОБА_2 ». Як вбачається, відсутня можливість вірно ідентифікувати особу власника земельної ділянки та спадкодавця, а також відсутність у позивача оригіналу вищезазначеного державного акту є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка в праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.
Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Згідно ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Строк видачі свідоцтва про право на спадщину, визначений ч. 1 ст. 1298 ЦК України, складає шість місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до абз. 2-3 п.23. Постанови ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно до абз. 24 п. 3.3. Листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав обов`язків цивільного характеру.
Виходячи із правил ч.1. ст.6 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі.
Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а докази на які посилається позивач є належними та допустимими, а тому він підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 18, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1296-1298 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Пленумом ВСУ Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, -
Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельної ділянки, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Площею 4,38 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради масив НОМЕР_1 ділянка НОМЕР_2 .
Визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,38 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради масив НОМЕР_1 ділянка НОМЕР_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: С.І. Савицький