Справа № 466/6914/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1351/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевич А.В.

секретаря Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Комара М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Західна Вежа» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року, постановлене в складі головуючого судді Баєвої О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Західна Вежа» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з указаним позовом до відповідача і з врахуванням уточнених позовних вимог просила розірвати договір № 31/2 від 15 лютого 2017 року, укладений між нею та «Житлово-будівельним кооперативом «Західна Вежа» в особі голови кооперативу Микитича І.П.; стягнути з «Житлово-будівельного кооперативу «Західна Вежа» на її користь пайовий внесок у розмірі 706 881, 00 грн.; стягнути з «Житлово-будівельного кооперативу «Західна Вежа» на її користь моральну шкоду у розмірі 50000, 00 грн.; стягнути з «Житлово-будівельного кооперативу «Західна Вежа» на її користь 3 % річних від простроченої суми у розмірі 38 668, 28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що 15 лютого 2017 року між нею та «Житлово-будівельним кооперативом» «Західна Вежа», в особі Голови кооперативу Микитича І.П., був укладений Договір № 31/2.У відповідності до даного договору ОСОБА_2 зобов`язується вступити (стати) в члени «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа», а «Житлово-будівельний кооператив» «Західна Вежа» зобов`язується прийняти ОСОБА_2 в члени «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа». ОСОБА_2 вступає в члени «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа» з метою отримання паю у формі квартири АДРЕСА_1 за умови виконання умов вказаних у вищевказаному договорі.

Згідно пункту 2.5 договору ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати початковий пайовий внесок (суму вартості паю (квартири) у розмірі 150 000,00 гривень, згідно графіку оплати (додаток № 1) до даного договору.

ЖБК «Західна Вежа», згідно підпункту 3.4.1. договору, взяв на себе зобов`язання виконати та передати ОСОБА_2 будівельно-монтажні роботи по завершенню будівництва паю (квартири) та, згідно підпункту 3.4.2. договору, закінчити такі будівельно-монтажні роботи по завершенню будівництва паю (квартири) до 3 кварталу 2017 року.

Проте, ЖБК «Західна Вежа» пп.4.1.1, 4.1.2 Договору №38/5 від 24.12.2015 року не виконав. У зв`язку із чим позивач змушена була звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року позов задоволено частково.

Розірвано договір № 31/2 від 15 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельним кооперативом» «Західна Вежа», в особі Голови кооперативу Микитича І.П.

Стягнуто із Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа» на користь ОСОБА_2 пайовий внесок в розмірі 706881,00 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 38 668,28 грн. В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа» в дохід держави 1921,00 грн. судового збору.

Рішення оскаржив відповідач - Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Західна Вежа», в особі Голови кооперативу Маркович В.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам правосудності. Судом порушено принцип рівності та змагальності сторін, суд надав перевагу доказам позивача над доказами відповідача, застосував до спірних правовідносин матеріальне право, яке в даних відносинах не повинно бути застосоване. У той же час, суд не надав оцінки позиції представника відповідача щодо неправомірного розірвання договору позивачем в порушення умов самого ж договору; неналежного застосування до відповідач 3% штрафних санкцій, листа-розірвання спірного договору відповідачем через недополату позивачем 4 м.кв., технічного паспорта на кв. АДРЕСА_2 , площею 67,1 м.кв. з датою виготовлення 21.11.2017 року, що підтверджує факт виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору. Вважають, що даний позов є передчасним та не порушує прав позивача. Окрім того, суд не констатує, які саме права споживача позивача у справі були порушені відповідачем, не вказав жодних істотних недоліків у роботі (послузі) відповідача. Зазначає, що відносини розірвання договору і повернення кошті врегульовано договором №31/2 від 15.02.2017 року, відповідно до якого після розірвання договору кошти повертаються тільки після укладення аналогічного договору на об`єкт договору. Відповідачем дану процедуру не порушено, отже негативних наслідків у вигляді сплати позивачу 3% річних до відповідача застосувати неможливо. Така умова могла б мати місце, якби відповідач відмовився повертати кошти після закінчення 60-денного строку після укладення аналогічного договору з іншим покупцем.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає лише частково.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки доводи апеляційної скарги стосуються незгоди із розірванням договору дольової участі та із стягнення коштів у вигляді сплаченого пайового внеску та 3% річних, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється у вказаних межах. В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та розриваючи договір №31/2 від 15.02.2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що на момент подачі позову та розгляду справи у суді, ЖБК «Західна Вежа» не виконано п.3.4.2 договору №31/2 від 15.02.2017 року, що є істотним порушенням умов договору.

Вирішуючи про стягнення з ЖБК «Західна Вежа» на користь ОСОБА_2 сплачений нею пайовий внесок в розмірі 706881,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що така сума була сплачена ОСОБА_2 , що стверджується довідкою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Західна Вежа» від 02.06.2017 року, згідно якої ОСОБА_2 за Договором сплатила 100% пайового внеску в розмірі 657 726,00 гривень та згідно квитанції № від 02 жовтня 2018 року сплатила 49 155,00 гривень за додаткові 3,39 кв.м.

Щодо стягнення 3% річних від суми боргу суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. 24.07.2019 року ОСОБА_2 було скеровано ЖБК «Західна Вежа» лист-повідомлення про розірвання Договору№31/2 від 15.02.2017 року на підставі невиконання п.3.4.1, п.3.4.2 вказаного Договору. Проте, в порушення вимог Договору, а саме п.5.1, п.5.2 ЖБК «Західна Вежа» протягом 60 днів не повернула внесений нею пайовий внесок розмірі 706881,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції лише частково.

Судом встановлено, що 15 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ЖБК «Західна Вежа», в особі Голови кооперативу Микичака І.П. був укладений Договір № 31/2.

У відповідності до даного договору ОСОБА_2 зобов`язується вступити (стати) в члени ЖБК «Західна Вежа», а ЖБК «Західна Вежа» зобов`язується прийняти ОСОБА_2 в члени ЖБК «Західна Вежа». ОСОБА_2 вступає в члени ЖБК «Західна Вежа» з метою отримання паю у формі квартири АДРЕСА_1 за умови виконання умов вказаних у вищевказаному договорі.

Згідно пункту 2.5 договору ОСОБА_2 зобов`язується сплатити початковий пайовий внесок (суму вартості паю (квартири) у розмірі 150 000,00 гривень, згідно графіку оплати (додаток № 1) до даного договору.

ЖБК «Західна Вежа», згідно підпункту 3.4.1. договору, взяв на себе зобов`язання виконати та передати ОСОБА_2 будівельно-монтажні роботи по завершенню будівництва паю (квартири) та, згідно підпункту 3.4.2. договору, закінчити такі будівельно-монтажні роботи по завершенню будівництва паю (квартири) до 3 кварталу 2017 року.

Згідно п. 2.1. Договору вартість паю (квартири) зазначеного в п. 1.3. даного Договору, за взаємною згодою Сторін, що підтверджується відповідним кошторисом, який погоджений Сторонами, на момент укладення Договору, становить 656 810,00 гривень.

Згідно довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельним кооперативом» «Західна Вежа» від 02.06.2017 року ОСОБА_2 згідно з Договором сплатила 100% пайового внеску в розмірі 657 726,00 гривень. Крім того згідно квитанції № від 02 жовтня 2018 року сплатила 49 155,00 гривень за додаткові 3,39 кв.м.

Повідомленням №20 від 14 березня 2018 року Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив» «Західна вежа» повідомив ОСОБА_2 про зміну розміру внеску у зв`язку із подорожчанням будівельних матеріалів та інфляційними процесами в Україні. Вказав, що 26 березня 2018 року ціна на неоплачені квадратні метри квартири по АДРЕСА_3 зросте і наступна проплата буде рахуватись по ціні 14 300, 00 грн. за м.кв. Дане повідомлення просять вважати як зміни до Додатку №1 (графік фінансування об`єкта) до Договору.

Згідно повідомлення №124 від 31.07.2018 року ОСОБА_2 повідомлено, що вартість 1 кв.м. станом на 30.07.2018 року становить 14 300, 00 грн. за м.кв. Станом на 30.07.2018 року ОСОБА_2 не оплачені 7,39 м.кв. квартири, що становить 105 677 грн.

Повідомленням №195 від 20.11.2018 року ОСОБА_2 повідомлено про зростання ціни на м.кв. до 15 000 грн. Станом на 06.11.2018 року ОСОБА_2 протерміновано оплату за 4 м.кв.

Згідно повідомлення №49 від 24.06.2019 року ОСОБА_2 повідомлено про зміну нумерації квартири та зміну площі квартири, з проектної квартири ІНФОРМАЦІЯ_1 на фактичну квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2 та з проектної квартири площі 61 м.кв. на фактичну площу квартири 67,1 м.кв.

Повідомленням №22 від 12.04.2019 року Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив» «Західна вежа» повідомив ОСОБА_2 про те, що з 22 квітня 2019 року ціна за неоплачені квадратні метри квартири зросте і наступна проплата буде рахуватись по ціні 15 800, 0 за м.кв. Дане повідомлення просять вважати як зміни до Додатку №1 (графік фінансування об`єкта) до Договору. Водночас повідомлено, що станом на 12.04.2019 року ОСОБА_2 не оплачено 4 м.кв, що становить 62 000, 00 грн.

Повідомленням №55/12 від 05.07.2019 року Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив» «Західна вежа» повідомив ОСОБА_2 про те, що з 05.08.2019 року ціна за неоплачені квадратні метри квартири становитиме 18 000, 00 грн. за м.кв. Дане повідомлення просять вважати як зміни до Додатку №1 (графік фінансування об`єкта) до Договору.

24 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до голови Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив» «Західна вежа» - Микичака І.П. із листом-повідомленням, в якому просила протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання даного листа-повідомлення надіслати відповідь з визначеними умовами взаєморозрахунків та протягом 60-ти календарних днів, з дня направлення відповіді повернути внесений пайовий внесок в розмірі 706 881, 00 грн.

У відповідь на лист-повідомлення, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив» «Західна вежа» листом №63 від 09.08.2019 року з посиланням на п. 3.3.5, 5.3 Договору повідомив ОСОБА_2 про розірвання договору №31/2 від 15.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОК «ЖБК «Західна Вежа» та про повернення сплаченого пайового внеску (за мінусом 3% загальної вартості паю) протягом 60-ти календарних днів після укладення аналогічного договору з третьою особою (покупцем) щодо паю квартири АДРЕСА_3 (а.с.61-62).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Пунктом 6.1 договору обумовлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Розірвання договору можливе з ініціативи сторін договору.

Сторона -1 може розірвати цей Договір з власної ініціативи, попередивши про це сторону 2 рекомендованим листом. Сторона 2 протягом 14 календарних днів з моменту отримання повідомлення, надсилає Стороні 1 відповідь з визначеними умовами взаєморозрахунків та протягом 60 календарних днів, з дня направлення відповіді, повертає Стороні 1 внесений нею пайовий внесок за винятком коштів, сплачених Стороною 1 на підставі п. 2.6 цього Договору та за винятком 3% штрафних санкцій від загальної вартості паю (квартири).

Згідно з частинами першою та другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до частини п`ятої статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Цією нормою права передбачено відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач виконала умови спірного договору своєчасно і в повному обсязі, а також встановлено істотне порушення відповідачем умов договору, внаслідок чого позивач значною мірою позбавляється того, на що могла розраховувати за цим договором, а саме отримання права на спірну квартиру.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ОК «Житлово-будівельний кооператив «Західна Вежа» допустив істотне порушення умов укладеного між сторонами договору і внаслідок завданої цим шкоди друга сторона - позивач, значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні такого договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування у даній справі підстав для розірвання спірного договору та стягнення з відповідача на користь позивача завданих розірванням договору збитків - сплачених останньою пайових внесків.

Такий висновок суду першої інстанції в частині позовних вимог про розірвання договору та стягнення суми пайових внесків є правильним та обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду в частині наявності підстав для стягнення трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання.

За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 548/981/15-ц, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Враховуючи викладене, в частині задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення 3% річних, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, адже в цій частині вимоги є необґрунтованими, оскільки вони стосуються невиконання основного грошового зобов`язання з повернення коштів (пайового внеску), право на отримання якого у позивача виникає з моменту розірвання договору, в даному випадку з моменту набрання законної сили судовим рішенням.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Пунктами першим та другим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору та стягнення збитків, завданих розірванням договору, постановлено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному і всебічному з`ясуванні всіх дійсних обставини спору сторін. Суд у цій частині вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення в цій частині та задоволення поданої апеляційної скарги в цій її частині, виходячи з меж її доводів, відсутні.

В частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється, а тому і в цій частині його слід залишити без змін.

За приписами статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України(у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що оскільки висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, то у цій частині таке слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову про захист прав споживачів позивач була звільнена від сплати судового збору. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, з яких задоволено одну вимогу немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, прийшов до неправильного висновку про стягнення з відповідача в дохід держави 1921 грн. 00 коп. судового збору.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без змін рішення суду в частині задоволення позову про розірвання договору та стягнення збитків, тобто в частині однієї немайнової вимоги та однієї майнової вимоги, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 7 837 грн. 21 коп. ( 1 921, 00 х 0,4 + 7068, 81). Тому рішення суду першої інстанції у цій частині слід змінити, стягнувши з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа» в дохід держави судовий збір в розмірі 7 837, 21 коп.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п. п. 1, 2, 375, 376, 381-384, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Західна Вежа» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року в частині стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа» на користь ОСОБА_2 3% проценти річних від простроченої суми в розмірі 38 668, 28 грн. (тридцять вісім тисяч шістсот шістдесят вісім гривень двадцять вісім копійок) скасувати та постановити в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Західна Вежа» про стягнення трьох відсотків річних відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року в частині стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу» «Західна Вежа» в дохід держави судового збору в сумі 1 921, 00 грн. змінити, стягнувши такий в розмірі 7 837, 21 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.