Справа № 303/6778/19
2/303/158/21
Номер рядка статистичного звіту 26

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому в м.Мукачево цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , ТОВ «Мако» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальність Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Мако» про стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що 01.09.2018 року трапилась ДТП за участю автомобіля IVECO 440E 38, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля VOLVO FH12 460, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Транспортний засіб VOLVO FH12 460, д.н.з. НОМЕР_3 був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів №06-3NSZ/22-124-01055 від 06.08.2018 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №303/6038/18 ДТП сталась у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Матеріальний збиток згідно Рахунку №1802806 від 19.09.2018 року ТОВ «МВ СТЕЛАР» дорівнює 19 8404,05 гривень. Оскільки транспортний засіб VOLVO FH12 460, д.н.з. НОМЕР_3 був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів №06-3NSZ/22-124-01055 від 06.08.2018 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 194404,05 гривень. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля IVECO 440E 38, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована відповідно до Полісу №АК-008473807 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ СК «Провідна». ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося з регресною вимогою до ПрАТ СК «Провідна», якою за результатом розгляду вищевказаного звернення, було сплачено на рахунок позивача 70619,21 гривень. На підставі ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст.ст. 22, 993, 1166, 1188, 1191, 1194 ЦК України до позивача перейшло право вимоги до відповідача щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 123784,84 гривень. Крім того, позивачем було надіслано регресну вимогу за вих. №03/1572, яка залишилася без відповіді. Враховуючи вищенаведене просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Мако» на користь ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» 123 784 гривень та 5000,00 витрат на правову допомогу.

Представник позивача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Грідін В.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 30.10.2020 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог, зазначив, що позовні вимоги щодо нього є безпідставними, оскільки на момент вчинення ДТП він працював водієм у ТОВ «Мако», що підтверджується копією трудової книжки, а автомобіль належав ТОВ «Мако». Таким чином відповідати за шкоду, спричинену в результаті ДТП повинна особа, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, а не водій, який перебуває із власником транспортного засобу у трудових відносинах. Враховуючи вищенаведене просить відмовити в задоволенні позову відносно нього.

Представник ТОВ «Мако» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно договору № 06-3NSZ/22-124-01055 від 06.08.2018 року добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави, укладеного між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «МВ СТЕЛЛАР», було застраховано автомобіль VOLVO FH12 460, д.н.з. НОМЕР_3 (а.с. 11-17).

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2018 року було встановлено, що ОСОБА_1 о 23 год. 50 хв. 31.08.2018 року на 724км+800м. автодороги сполучення Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки IVECO д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не дотримав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , залишивши місце ДТП. В результаті ДТП транспортний засіб Volvo FH д.н.з. НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження. Провадженні по справі за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП (а.с. 27).

Згідно рахунку №1802806 від 19.09.2018 року витрати на ремонт транспортного засобу FH13.460 д.н.з. НОМЕР_3 становлять 198 404,05 гривень (а.с. 28-29).

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування становить 194 404,05 гривень (а.с. 31-32).

Згідно платіжного доручення №ID-113736 від 28.12.2018 року та платіжного доручення №ID-113865 від 04.01.2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» 194404,05 гривень страхового відшкодування ТОВ МВ СТЕЛЛАР по транспортному засобу VOLVO FH12460 № НОМЕР_3 згідно страхового акту №СТ/18/0214 за договором страхування №06-3NSZ/22-124-01055 від 06.08.2018 (а.с. 32-33).

Відповідно до регресної вимоги №03-361 від 31.01.2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до ПрАТ СК «Провідна» щодо виплачення страхового відшкодування в порядку регресу, а саме 194 404,05 гривень (а.с. 35).

Згідно платіжного доручення №16873 від 06.05.2016 року ПрАТ «СК «Провідна» сплатила ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 70619,21 гривень страхового відшкодування згідно договору №АК/8473807/0724/18 в порядку регресу за договором №06-3NSZ/22-124-01055 від 06.08.2018 року (а.с. 36).

Відповідно до Регресної вимоги №03/1572 від 17.05.2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до ОСОБА_1 щодо виплати різниці між розміром фактично нанесених збитків та виплаченим страховим відшкодуванням за полісом №АМ/8473807, що становить 123 784,84 гривень (194 404,05 грн. 70619,21 грн.) (а.с. 37-38).

Із Витягу з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року укладеного між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та адвокатським бюро «Грідін і Партнери», вбачається, що сторони уклали договір про надання правничої допомоги, в тому числі по страховій справі СТ/18/0214, страхувальник ТОВ «МВ СТЕЛЛАР», договір страхування №06-3NSZ/22-124-01055 від 06.08.2018 року, сума гонорару 5000 гривень (а.с. 39-42).

Згідно платіжного доручення №8489 від 20.06.2019 року ТДВ СК «Альфа-Страхування» сплатило адвокатському бюро «Грідін і Партнери» 29 000 гривень за правничу допомогу по договору від 14.05.2019 року за завданням-дорученням №6 від 18.06.2019 року (а.с. 43).

Відповідно до Акту прийому-передачі наданої правничої допомоги згідно завдання-доручення №6 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року по страховій справі СТ/18/0214, договір страхування №06-3NSZ/22-124-01055 від 06.08.2018 року, загальна сума правової допомоги становить 5000 гривень (а.с. 44-46).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в ст. 1166 ЦК України, де передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.1191 цього ж Кодексу, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно до ч. 2 ч.1 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Беручи до уваги вищезазначені обставини, судом встановлено, що хоча постановою Мукачівського міськрайонного суду від 03.12.2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 цього ж Кодексу, однак з правового аналізу положень ст.38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. (Постанова Верховного Суду України від 16.04.2019 року у справі №927/623/18.

Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування з ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-1737цс15).

Згідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року із змінами, так і в пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Таким чином, на час здійснення дорожньо-транспортної пригоди, а саме 31.08.2018 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Мако» працював на посаді водія, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 176).

Зазначені обставини свідчать про те, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля IVECO 440E 38, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме 31.08.2018 року було ТОВ «Мако».

Оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, так як перебував у трудових відносинах з ТОВ «Мако» на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, то за правилами ст. 1172 ЦК України стягнення коштів із ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки такий знаходився під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, будь-які відомості про незаконне заволодіння автомобілем відсутні.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Мако» страхового відшкодування, то суд приходить до висновку, що оскільки спір виник між юридичними особами, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно до ч.4 ст 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, а тому згідно положень ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258-259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», місцезнаходження м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду виготовлено 08.02.2021 року.

Головуюча О.В.Гутій