КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 163 113,00 грн., та залишити у власності ОСОБА_1 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 163 113,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуваючи в шлюбі ними придбано за спільні кошти однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим ПН Броварського МНО Київської області Авраменко Н.А., зареєстрованим у реєстрі за № 656 від 20.02.2014.

Продаж вищевказаної квартири за домовленістю з продавцем ОСОБА_3 було вчинено за грошові кошти в сумі 339 612,00 грн., що підтверджується п.2.1 договору купівлі продажу квартири.

На придбання спірної квартири позивач ОСОБА_2 мала власні грошові кошти в сумі 201 000,00 грн., які отримала від своєї матері ОСОБА_4 внаслідок продажу успадкованої частки квартири.

Станом на 20.02.2014, дату придбання спірної квартири, позивач ОСОБА_2 сплатила власні кошти на придбання спірної квартири в розмірі 201 000,00 грн., що становить 59% вартості нерухомого майна, та еквівалентно 22 879,00 дол. США, за курсом Національного банку України, який становив 8,7852 за 1 дол. США.

Квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ними не досягнуто (а.с. 2-12).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2021 позов задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., вартістю 163 113,00 грн. Залишено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., вартістю 163 113,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 119-125).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що хоч рішення суду і не суперечить закону, але не несе за собою ніяких правових наслідків, і нічого не змінює ні для нього, ні для його колишньої дружини. В даному питанні він не порушував законів, не намагався обмежити чиїсь права, і не робив нічого такого, щоб було підставою для вирішення питань у суді (а.с. 130-131).

08.11.2021 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 фактично повністю погодився з ухваленим судовим рішенням про поділ спільного майна подружжя, а тому при винесені вказаного судового рішення, судом були правильно застосовані норми матеріального та процесуального права (а.с. 143-150).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстровану шлюбі з 26.02.2005 (а.с. 16).

Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 18, 21).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2017 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 24-25).

20.02.2014 ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН Броварського МНО Київської області Авраменко Н.А., зареєстрованого у реєстрі за № 656 від 20.02.2014 (а.с. 26-28).

З метою придбання вищевказаної квартири, 20.02.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договори кредиту. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, 20.02.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 410МІ1-ЗАСТ, а також між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» договір поруки № 410МІ1-ПОР (а.с. 83-94).

Відповідно до висновку № 24 про вартість майна виданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут земельних реформ та раціонального землекористування» оцінювачем ОСОБА_7 , що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України за № 401/19, вартість об`єкта оцінки - окремої 1-кімнатної квартири, розташованої на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , станом на 22.04.2020 становить 326 226,00 грн., а відповідно вартість 1/2 частки від об`єкту оцінки становить 163 113,00 грн. (а.с. 36-52).

Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, стипендія, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України).

Положення статті 69, 70, 71 СК України, визначають, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи фактичне визнання відповідачем позовних вимог, оскільки його заперечення зводяться суто до незгоди з діями позивача, наявність підстав для задоволення позовних вимог та в порядку поділу визнання за кожним із них права власності на 1/2 частку спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат є посилковим, виходячи з того, що ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, що й було зроблено судом першої інстанції.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду в зв`язку, на думку ОСОБА_1 , з фіктивністю даного позову, який не несе в собі правового наслідка, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 02 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська