Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

секретарів судового засідання - Дем`яненко Н.М., Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чорнобай в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мацко М.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 24 квітня 2020 року ОСОБА_1 , рухаючись на автомобілі LAND ROVER DISCOVERY, д.н.з. НОМЕР_1 та потрапив в ДТП, що сталась з вини ОСОБА_2 . Автомобіль отримав механічні пошкодження. Винуватість відповідача встановлена постановою суду від 05 червня 2020 року. Позивач звернувся до АТ "СК "ІНГО" з заявою про виплату страхового відшкодування, і йому страховою компанією було перераховано 108748,77 грн. Водночас, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 185709 грн. Позивач звертався до відповідача з претензією про виплату різниці між отриманим страховим відшкодуванням та сумою збитків, пов`язаних із відновленням автомобіля у розмірі 76960,40 грн. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді. Протиправні дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, які наявні і на час звернення з позовом до суду: неможливість тривалий час використовувати автомобіль, внаслідок ДТП отриманий стрес, фінансове становище погіршилось внаслідок необхідності ремонтувати транспортний засіб, ігнорування претензії позивача, необхідність відстоювати свої права в судовому порядку. Враховуючи зазначене, посилаючись на норми законодавства та судову практику, представник позивача просив: стягнути з відповідача на користь позивача 76960,40 грн. матеріальної шкоди, 30 000 грн. моральної шкоди та судові витрати - суму сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.

Позивач в судові засідання не з`являвся. Представник позивача Мацко М.А. в судовому засіданні 04 листопада 2021 року позов підтримав, просив його задоволити з зазначених підстав. В судове засідання 02 грудня 2021 року не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задоволити.

Відповідач в судові засідання не з`являвся.

Представник відповідача адвокат Солод В.М. в судовому засіданні 04 листопада 2021 року проти позову заперечував. Зазначив, що протокол огляду транспортного засобу позивача містить суттєві недоліки, наявні виправлення, відсутня дата огляду автомобіля, не всі підписи. Акт виконаних робіт датується 30 червня 2020 року, а платежі здійснювалися позивачем як до складання, так і після складання акту, що може свідчити про ремонт автомобіля з причин, не пов`язаних з ДТП. Моральна шкода позивачем не обгрунтована, судовий розгляд протоколу про адміністративну відповідальність за ст. 124 КУпАП відповідач не затягував, вину визнав, і розгляд даної справи не затягує. Щодо витрат на правничу допомогу - відсутні належні підтвердження понесення таких витрат.

В судове засідання 02 грудня 2021 року відповідач та його представник не з`явилися, адвокат Солод В.М., в поданій заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Треті особи до суду представників не направили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

В письмових поясненнях представник ПрАТ "СК "ВУСО" просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника та врахувати наступне.

На момент ДТП відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "СК "ВУСО", відповідальність ОСОБА_1 застрахована у АТ "СК "ІНГО". Потерпіла особа ОСОБА_1 звернулася до АТ "СК "ІНГО" щодо здійснення страхового відшкодування за Положенням про пряме врегулювання збитків, затвердженого протоколом Президії МТСБУ № 367/2016 від 16.03.2016 (далі - Положення). На виконання вимог п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), АТ "СК "ІНГО" замовило у ФОП ОСОБА_4 звіт про визначення матеріального збитку, завдатого власнику транспортного засобу LAND ROVER DISCOVERY, д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно звіту від 21.05.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля становить 122130,74 грн. Проте вказана сума на підставі ст. 36 Закону була зменшена на суму податку на додану вартість, і відповідно ОСОБА_1 виплачено 108748,77 грн. У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, потерпілий має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Проте потерпілою особою не було надано документів факту оплати проведеного ремонту у особи, яка є платником ПДВ.

АТ "СК "ІНГО" до суду пояснень, заяв чи клопотань не направили.

Виходячи з приписів ст. ст. 43, 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників, які не з`явилися.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

24.04.2020 року близько 09-40 год. ОСОБА_2 на дорозі Н-08, керуючи автомобілем Ford Sіегга д.р.н.з. НОМЕР_2 , на нерегульованому перехресті, виїжджаючи з другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю LAND ROVER DISCOVERY, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення.

Відповідно до постанови Чорнобаївського районного суду Черкаської області по справі №709/749/20 від 05.06.2020 року було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. 12).

Власником автомобіля LAND ROVER DISCOVERY, д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1 (а.с. 38).

Відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у

ПрАТ «СК «ВУСО» за Полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності

№ 128275284, а також за Договором добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕWА-ЗС8Е7UU (а.с. 116)

Згідно із п.2.1. ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до частин першої і другої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

ОСОБА_1 як потерпіла особа звернувся до АТ «СК «ІНГО» щодо здійснення страхового відшкодування за правилами Положення про пряме врегулювання збитків затвердженого протоколом Президії МТСБУ №376/2016 від 16.03.2016 року (далі- Положення «Про пряме врегулювання»).

Так, абз. 1 п.1.1 Положення «Про пряме врегулювання» визначено, що пряме врегулювання збитків (ПВЗ) - виконання страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність потерпілого, обов`язків страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність відповідальної особи за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у частині відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням або фізичним знищенням транспортного засобу потерпілого.

Згідно із п. 1.2 Положення «Про пряме врегулювання збитків», дія цього Положення поширюється на страховиків - членів МТСБУ, які підписали Угоду про пряме врегулювання збитків та заяву на формування цільового додаткового гарантійного внеску до ФЗП (ДГВПВЗ) для участі в Угоді про пряме врегулювання збитків.

У пункті 1.3 Положення «Про пряме врегулювання збитків» вказано, що при розгляді повідомлень про ДТП та вимог (заяв) про виплату страхового відшкодування від осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у рамках ПВЗ, спеціалісти структурних підрозділів Страховика потерпілого, Страховика відповідального та/або уповноважені ними особи повинні керуватися Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншими актами законодавства, цим Положенням та іншими внутрішніми нормативними документами МТСБУ.

У п. 2.1. Положення «Про пряме врегулювання збитків» визначено, що при прямому врегулюванні збитків Страховик потерпілого організовує проведення страхової виплати Потерпілому в ДТП, з яким такий Страховик уклав договір ОСЦПВВНТЗ, який є чинним на момент ДТП. Після проведення такої страхової виплати Страховик відповідального компенсує Страховику потерпілого сплачені кошти відповідно до умов Розділу 5 цього Положення.

Водночас, згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі- Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 29 Закону, норми якого є спеціальними у спорах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а сам Закон є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Так, на виконання п.22.1 ст. 22 та ст.29 Закону АТ «СК «ІНГО» було замовлено у ФОП ОСОБА_4 звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу LAND ROVER DISCOVERY, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно зі Звітом №2492370 від 21.05.2020 року (а.с. 117-120) вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ LAND ROVER DISCOVERY, д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження складає 122 130,74, в т.ч. ПДВ.

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

При цьому, згідно з підпунктом 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Всі операції із надання послуг із страхування, в тому числі, пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відтак, оскільки страховики не є платниками податку на додану вартість по зазначених вище операціях, при визначенні розміру страхових платежів, а також при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає відшкодуванню страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року по справі № 808/1120/17.

У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, потерпілий має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Тобто доплата в розмірі податку на додану вартість виплачується страховою компанією після надання документів про такі витрати.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі № 161/2017/16-ц.

Оскільки страховою компанією виплачено позивачу лише 108 748,77 грн., суд приходить до висновку, що потерпілою особою не було надано до АТ «СК «ІНГО» документів, які підтверджують факт оплати проведеного ремонту у особи, яка є платником ПДВ, страховиком під час здійснення виплати страхового відшкодування було зменшено таку виплату на суму ПДВ.

Отже, розрахунок страхового відшкодування АТ «СК «ІНГО» було здійснено наступним чином: 122 130,74 грн. (вартість матеріального збитку згідно Звіту №2492370 разом з ПДВ) - 13381,97 грн. (ПДВ) = 108 748,77 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача посилається на те, що відповідно до акту виконаних робіт № ВЗН 0000527/01 від 30.06.2020 (а.с. 46), вартість відновлювального ремонту склала 185 709 грн. А тому, різницю між отриманим страховим відшкодуванням та сумою понесених збитків, просив стягнути з відповідача.

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6

ст. 81 ЦПК України).

В порушення зазначених вимог стороною позивача під час розгляду даної справи не доведено, що потерпілим вжито всіх заходів для отримання коштів на відновлення транспортного засобу у страховика. Так, ОСОБА_1 погодився з виплаченою йому АТ«Страхова компанія «ІНГО» сумою страхового відшкодування, не оспорював правильність звіту №2492370, згідно з яким вартість матеріального збитку разом з ПДВ становить 122 130,74 грн., не надав до страхової компанії документи про здійснення ремонту транспортного засобу платником ПДВ (що призвело до зменшення нарахованої суми страхового відшкодування на суму ПДВ).

Суд також звертає увагу на те, що фактичні витрати на ремонт транспортного засобу, які поніс позивач, становлять лише 110000 грн. (квитанції, а.с. 50-53).

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди.

У зв`язку з цим не підлягають задоволенню похідні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки не встановлено порушень прав позивача відповідачем, що відповідно до ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Вимоги позивача про відшкодування понесеним ним судовит витрат задоволенню не підлягають внаслідок відмови в задоволенні позову (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Треті особи без самостійних вимог:

Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33;

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31.

Суддя І.М. Кваша