ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/733/21 Номер провадження 22-ц/814/2409/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2021 року (повний текст рішення складено 23 липня 2021 року) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даний позов обґрунтовано тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву №б/н від 30 серпня 2017 року, згідно якої ОСОБА_1 був відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 39000,00 грн.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, всупереч договірним зобов`язанням ОСОБА_1 не погасила у повному розмірі заборгованість за договором про надання банківських послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 14 січня 2021 року має заборгованість 48202,83 грн, з яких: 40045,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 40045,50 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8157,33 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

В позовній заяві позивач прохав стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30 серпня 2017 року у розмірі 48202,83 грн станом на 14 січня 2021 року, яка складається із наступного: 40045,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 40045,50 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8157,33 грн - заборгованість за простроченими відсотками та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 500,00 грн.

В задоволенні вимог про стягнення 47702,83 грн відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 23,61 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з наданої позивачем виписки по рахунку вбачається отримання та користування відповідачем коштами в розмірі 500,00 грн (кредитний ліміт). Відомостей про те, що відповідачу було надано кредит (тіло кредиту) в розмірі 40045,50 грн подана позивачем виписка по рахунку не містить. На думку суду, надана довідка про зміну кредитного ліміту не є належним та достатнім доказом, оскільки зміст вказаної довідки в повному обсязі залежить від волі позивача.

Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі

З рішенням суду не погодився АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржив його в апеляційному порядку.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку скаржника, оскаржуване судове рішення в частині відмовлених позовних вимог ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що задовольняючи позовні вимоги лише частково, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та не звернув увагу, що кредитний ліміт в подальшому було збільшено відповідно до умов кредитного договору.

Також вказано, що з виписки по руху коштів відповідача чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, а також частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Узагальнені доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що долучений позивачем витяг з умов та правил надання банківських послуг та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять власноручного підпису позичальника, а тому при вирішенні даної справи не можуть братись до уваги, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Що ж стосується тіла кредиту, то відповідачем зазначено, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40045,50 грн.

Також ОСОБА_1 зазначено, що розрахунок заборгованості, поданий позивачем до суду першої інстанції виконано із включенням до суми основної заборгованості нарахованих процентів, які не є тілом кредиту.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу прохала апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2021 року залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 48202,83 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2017 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11).

На підставі вказаної заяви, відповідачу на платіжну картку 11 квітня 2018 року встановлено кредитний ліміт в сумі 500,00 грн (а.с. 9).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 січня 2021 року заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2017 року становить 48202,83 грн та складається:

- заборгованість за тілом кредиту - 40 045,50 грн;

- заборгованість за відсотками - 8157,33 грн (а.с. 5-8).

Позиція апеляційного суду

Щодо стягнення відсотків

Відповідно до частин першої та другої статті207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті1048 ЦК України).

Частиною другою статті1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування.

Відтак, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Разом з тим, слід відмітити, що твердження позивача про те, що до позовної заяви ним додано конкретні Умови та Правила надання банківських послуг, які діяли на час підписання анкети-заяви відповідачем, що підтверджується копією наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» не заслуговує на увагу, адже в результаті аналізу поданих до суду документів неможливо встановити період дії доданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг та факту ознайомлення саме з ними відповідача.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» й Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Вищевказана позиція узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували досягнення між сторонами договору згоди щодо розміру відсоткової ставки за користування наданими кредитними коштами, що в свою чергу позбавляє можливості задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Щодо стягнення основної суми заборгованості

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 500,00 грн, суд першої інстанції вказав, що з наданої позивачем виписки по рахунку вбачається отримання та користування відповідачем коштами в розмірі 500,00 грн (кредитний ліміт), що ж стосується відомостей про те, що відповідачу було надано кредит (тіло кредиту) в розмірі 40045,50 грн подана позивачем виписка по рахунку не містить.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком, адже враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц.

Разом з тим, звертаючись до суду із цим позовом банк надав суду зокрема анкету-заяву № б/н від 30 серпня 2017 року, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку ОСОБА_1 за період із 28 вересня 2017 року по 14 січня 2021 року станом на 14 січня 2021 року, довідку про видачу відповідачу кредитної картки № НОМЕР_1 із зазначенням строку її дії, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 .

При цьому, банк стверджував і довів, що згідно виписки по картковим рахункам позичальник ОСОБА_1 , користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20 викладена правова позиція, відповідно до якої доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Отже, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом, що підтверджує доводи апеляційної скарги.

Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок, виписка по рахунку та довідки є належними доказами та допустимими засобами доказування у цій справі.

Суд звертає увагу, що власного розрахунку заборгованості відповідачем не надавалося, обґрунтованих доводів щодо неправильності наданого позивачем розрахунку не зазначалося.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що розрахунок заборгованості здійснений з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, які не можуть братися до уваги при визначенні розміру заборгованості, а тому, колегія суддів бере до уваги даний розрахунок в частині інформації щодо витрачених клієнтом кредитних коштів та суми коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості.

Так в результаті підрахунку відомостей зазначених в розрахунку за період з 28 вересня 2017 року по 14 січня 2021 року сума витрачених клієнтом кредитних коштів становить 55760,23 грн, а сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості - 24794,76 грн.

Тобто станом на 14 січня 2021 року заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 30965,47 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2021 року в частині стягнення заборгованості слід скасувати, а позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення тіла кредиту - задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість (тіло кредиту) у розмірі 30965,47 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 48202,83 грн, стягненню підлягає 30965,47 грн, що становить 64,24 % від ціни позову.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції в частині стягнення тіла кредиту ухвалює нове рішення, то рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2021 року в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви 1458,25 грн замість 23,61 грн.

Також слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2187,37 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2021 року в частині стягнення заборгованості - скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення тіла кредиту - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість (тіло кредиту) у розмірі 30965,47 грн.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2021 року в частині розподілу судових витрат - змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви 1458,25 грн замість 23,61 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2187,37 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко