Справа № 591/5981/21
Провадження № 4-с/592/35/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі-головуючого судді Хитрова Б.В. за участю секретаря судового засідання Подпрятова А.В., представника особи, що подала скаргу ОСОБА_1 - адвоката Стадник С.В., представника Зарічного відділу ДВС у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми Малікова А.А. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження 10.07.2018 року, зацікавлені особи - АТ «ОТП БАНК», ТОВ «Довіра та гарантія», Зарічний відділ ДВС м. Суми, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2021 року до Ковпаківського райсуду м. Суми з Зарічного райсуду м. Суми надійшла вищезазначена скарга , подана представником ОСОБА_1 адвокатом Стадником С.В.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 стало відомо про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018 року тільки тоді, коли було накладено арешт на кошти, що знаходились на її картковому рахунку, після чого вона 19.07.2021 року звернулась до адвоката Стадника С.В., який 10.08.2021 року звернувся до ДВС та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та з`ясував, що на підставі судового рішення від 12.08.2011 року з ОСОБА_1 в солідарному порядку з іншими особами було стягнуто заборгованість по кредиту в загальній сумі 265267.37 грн. ( а.с.10) і стягувач пропустив строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018 року про стягнення боргу в сумі 265657.25 грн.

В своїй скарзі просив поновити строк оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, підстави для поновлення строку на подачі скарги не зазначав.

В судовому засіданні представник особи, що подала скаргу- адвокат Стаднік С.В. вважав, що ОСОБА_1 не було відомо про вказану постанову про відкриття виконавчого провадження, як юридично не освічена особа не знала про свої права у виконавчому провадженню і тільки після звернення до адвоката і вивчення адвокатом виконавчого провадження могла повністю реалізувати свої права у виконавчому провадженні.

Представник ДВС суду пояснив, що ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження, яке фактично існувало з 2012 року 04.02.2021 року про що складено відповідний акт, вже оскаржувала в судовому порядку дії та бездіяльність посадової особи ДВС у вказаному виконавчому провадженні і пропустила строк на подачу скарги без поважних причин.

В судовому рішенні Ковпаківського райсуду м. Суми від 17.03.2021 року зазначено, що в ході розгляду скарги ОСОБА_1 поданої до суду в зв`язку з накладання арешту на її рахунки в липні 2020 року про що їй було повідомлено органом ДВС на електронну адресу на дії та бездіяльність посадової особи Зарічного відділу ДВС в м. Суми Державний виконавець Маліков А.А. в судовому засіданні зазначив, що на виконанні у ВДВС СМУЮ перебувало виконавче провадження №32957723 з примусового виконання виконавчого листа №1806/2-329/11, виданого 12.08.2011 року Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу в сумі 265657,37 грн. Під час перенесення виконавчого провадження №32957723 до АСВП виникла технічна неможливість вчинення такої дії, а тому було прийнято відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження з присвоєнням нового номеру № НОМЕР_1 . Наразі, заборгованість не погашена.

Вказані вище обставини, а саме-твердження ОСОБА_1 що їй відомо про існування виконавчого провадження з липня 2020 року, її освіченість про наявність судового рішення від 17.03.2020 року з зазначенням підстав «повторного» винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 10.07.2018 року, акт державного виконавця від 04.02.2021 року свідчить про те, що їй було відомо про постанову яку вона оскаржує з щонайменше з лютого 2021 року (а.с.59-60).

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом встановлено що рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 30.03.2011 року в зв`язку з невиконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредиту в сумі 49 735 доларів США від 15.08.2008 року з неї та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 стягнуто в солідарному порядку 473827.37 грн. та видано виконавчий лист (а.с 8, 9).

Стягувач «ОТП Банк» в заяві про відкриття виконавчого провадження від 04.04.2012 року зазначав про розмір непогашеної солідарної заборгованості в сумі 265267.37 грн (а.с.10).

Вказані обставини свідчать, що відповідачами по справі в тому числі і ОСОБА_1 ще до відкриття виконавчого провадження в 2012 році вживались заходи по погашенню заборгованості.

Враховуючи вищезазначена та те, що ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження 04.02.2021 року( а.с.50-60) про що складено відповідний акт державного виконавця, отримала судове рішення від 17.03.2021 року( а.с.61-62), в якому зазначено що постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2018 року, що нею оскаржується, складена в зв`язку з неможливістю перенесення вже існуючого виконавчого провадження від 2012 року в АСВП, в своєму попередньому зверненні до суду зазначала, що ще в липні 2020 року отримувала постанову у виконавчому провадженні від 11.07.2018 року ( перший абзац мотивувальної частини ухвали суду від 17.03.2021 року а.с. 61), суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Стадника С.В. про поновлення строку на подачу скарги, яка подана 20.08.2021 року з порушенням правил підсудності до Зарічного райсуду м. Суми представником ОСОБА_1 адвокатом Стадніком С.В. (а.с.17) та яка надійшла до Ковпаківського райсуду м. Суми 16.09.2021 року ( а.с.23) не підлягає задоволенню, а сама скарга підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження 10.07.2018 року, зацікавлені особи- АТ « ОТП БАНК» , ТОВ «Довіра та гарантія», Зарічний відділ ДВС м. Суми - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 06.12.2021 р.

Суддя Б.В. Хитров