ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1796/21 Головуючий суддя І інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/818/6277/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із відносин спадкування, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Зуба Г.А., по цивільній справі № 953/1796/21, за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,

встановив:

Представник позивача - адвокат Тимошенко Д.В. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визначити позивачу додатковий строк - два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили для прийняття спадщини за законом після смерті рідної брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача - ОСОБА_2 . Після смерті брата відкрилася спадщина. В спадкову масу, зокрема, входить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Померлий заповіт після себе не залишив. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого брата. Позивач є громадянкою Республіки Азербайджан, де постійно проживає. У зв`язку з цим, а також через світову пандемію COVID-19, встановлення на території України та Республіки Азербайджан карантину, закриття авіасполучення, через військовий конфлікт у ОСОБА_3 та введенням воєнного стану, позивач пропустила строк на прийняття спадщини, вважає зазначені причини поважними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк - один місяць з дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказала, що заявником не доведено поважність причин пропуску нею строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, що вона вчасно позбавлена була можливості приїхати до м. Харкова та звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для подання заяви про прийняття спадщини.

Зауважила, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори, а тому оголошення загальнонаціонального карантину, наявність якого не вплинула на звичайний режим роботи відділень поштового зв`язку, не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Посилається на правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 25 квітня 2019 року у справі №761/794/15-ц, від 10.06.2021 у справі №691/481/18

У письмовому відзиві направленому на електронну адресу суду адвокатом Тимошенко Д.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін. Вказав, що доводи скарги не спростовують висновків суду, які є законними і обґрунтованими.

Зазначив, що причини пропуску строку на прийняття спадщини: проживання позивача в іншій країні - Республіка Азербайджан, впровадження карантину по всьому світу, запровадження карантину в Україні, закриття авіасполучення, військовий стан в країні проживання позивача є поважними причинами та узгоджується з наведеною судовою практикою. Чинне законодавство для звернення до суду з даним позовом не зобов`язує спочатку отримати вмотивовану відмову нотаріуса. Посилаючись на Порядок вчинення нотаріальних дій та Цивільний кодекс України, не передбачена можливість подання до нотаріуса засобами поштового зв`язку заяви, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, а тому така заява може бути подана лише особисто.

Посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 25 квітня 2019 року у справі №761/794/15-ц, є недоцільною, оскільки наведена як приклад неоднакового застосування норм матеріального права постанова прийнята за інших встановлених судом фактичних обставин справи, а тому не є релевантною.

Посилання відповідача на постанову Верховного суду від 10.06.2021 у справі №691/481/18, однак справа має інші обставини, оскільки в справі крім позивача були й інші спадкоємці, які прийняли спадщину. А у даній справі ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після ОСОБА_2 , і інших спадкоємців, які б могли прийняти спадщину немає.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, за відсутності учасників судового засідання, які повідомлялись судом апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України, що згідно ст. 372 України не перешкоджає її подальшому розгляду, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам, а наведені у відзиві на скаргу заперечення про доводів скарги є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, як спадкоємець за законом пропустила установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вона не могла тривалий час виїхати з Республіки Азербайджан місця свого постійного проживання, до місця відкриття спадщини у м. Харкові у зв`язку із закриттям авіасполучення через військовий конфлікт у Нагоному Карабасі та введенням воєнного стану та через світову пандемію COVID-19.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 29.04.2020 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до якої увійшла квартира за адресою АДРЕСА_1 .

З копії Договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2014 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25471241 від 12.08.2020 р. Вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_2 .

Родинні зв`язки між позивачем ОСОБА_1 і померлим ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження останнього (з перекладом на українську мову) серії НОМЕР_2 від 06.02.1969 року, копія якого міститься в матеріалах справи, та свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (з перекладом на українську мову) серії НОМЕР_3 від 07.10.1970 року, з яких вбачається, що померлий був братом позивача.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень статтей 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені висновки у повній мірі відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12.

Відтак, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_4 сплив 22 жовтня 2020 року.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/14 висловив свою позицію, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Отже касаційний суд вважає, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті істотні перешкоди, що об`єктивно не дозволили спадкоємцю вчасно прийняти спадщину, і цей перелік причин не є вичерпним.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 24постановивід 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Судом встановлено, що позивач є громадянкою Республіки Азербайджан, що підтверджується паспортом позивача, номер паспорта НОМЕР_4 виданий 26.02.2013 Міністерством внутрішніх справ Республіки Азербайджан, дійсний до 25.02.2023, та посвідченням особи позивача номер посвідчення НОМЕР_5 , яке дійсне до 18.10.2030, копії яких наявні в матеріалах справи. Позивач постійно проживає в Республіці Азербайджан, про що не заперечував представник відповідача, та жодних доказів які б спростовували цю обставину не надано. Тобто внаслідок постійного проживання позивача в іншій країні - Республіці Азербайджан, позивач не мала реальної можливості подати в Україні заяву про прийняття спадщини до нотаріуса або надіслати її поштовим зв`язком, що слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, що істотно утруднювала, здійснення передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому така причина пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є поважною.

Крім того, відповідно до Постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та в подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-ІХ, Постановою КМУ від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 16 березня 2020 року на всій території Україна було введено карантин та закрито кордони для іноземців на термін до двох тижнів - надалі цей термін постійно продовжувався з незначними змінами.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 розділу II Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до пункту 1 Постановою КМУ від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Карантин було запроваджено в усьому світі.

24 березня 2020 року в Республіці Азербайджан введено карантин терміном до 20 квітня: людям, старшим 65 років, заборонено виходити з дому, припинено всі регіональні та міжміські перевезення, заборонено зібрання за участі більше 10 осіб тощо.

28 вересня 2020 року було продовжено карантин щонайменше до 2 листопада, при цьому, щотижня з четверга по суботу було зупинено рух громадського транспорту і метрополітену в Баку. 21 листопада 2020 року карантин в Республіці Азербайджан продовжили до 28 грудня 2020 року.

Тобто внаслідок запровадження карантину, позивач не мала реальної можливості прибути до України та подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса або надіслати поштовим зв`язком, що слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, що істотно утруднювала, здійснення передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому така причина пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є поважною. Встановлених судом обставин відповідач не оспорює.

Виходячи з наведеного вище правого обґрунтування, колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що позивач мав реальну можливість в умовах карантину подати з Азербайджану до України нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини, оскільки введення карантину у країнах усього світу, з обмеженням пересування, та закриттям кордонів між країнами, унеможливлювало своєчасне надання спадкоємцем за заповітом заяви про прийняття спадщини

Згідно з указом президента Республіки Азербайджан від 27.09.2020 з 00:00 год. 28 вересня 2020 року оголошено на всій території Республіки Азербайджан військовий стан (пункт 1); з 28 вересня в містах Баку, Гянджа, Сумгаїт, Євлах, Мінгечаурі, Нафталан, а також на територіях 16 районів у рамках воєнного стану запроваджується комендантська година з 21:00 вечора до 6:00 ранку (пункт 3); впроваджено особливий режим вїзду-виїзду в Республіку Азербайджан та обмежено рух транспорту (пункт 3.2).

Тобто внаслідок запровадження військового стану на території Республіки Азербайджан з 28.09.2020 року, позивач не мала реальної можливості прибути до України та подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса або надіслати поштовим зв`язком, що слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, що істотно утруднювала, здійснення передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому така причина пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є поважною.

Відповідно до норм ЦК України, зокрема ст. 1272, у разі пропуску строку за його відновленням необхідно звернутись до суду, а звернення до нотаріуса не є обов`язковою вимогою (адже після 6-ти місячного строку в такому зверненні до нотаріуса - немає сенсу) і наявність чи відсутність звернення до нотаріуса, жодним чином не перешкоджає для звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Отже, доводи скарги Харківської міської ради про відсутність в матеріалах справи вмотивованої відмови нотаріуса, колегія суддів відхиляє, оскільки вона у даному випадку не має правового значення.

Частиною другою статті 1269 ЦК України передбачено, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з п. 3.3. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок) заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Згідно з п.3.5. Глави 10 Порядку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Тобто, надіслання поштовим зв`язком до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, на якій не засвідчено підпис, тобто яка оформлена неналежним чином, не тягне за собою позитивних юридичних наслідків для оформлення спадщини до усунення цього недоліку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено, поміж іншим, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Отже, колегія суддів, враховуючи незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вважає висновки суду обґрунтованими. Пропуск строку для прийняття спадщини у даному випадку дійсно пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на час вчинення цих дій у зв`язку з тим, що постійне проживання позивача, яка є іноземцем, за межами України, впровадження карантину, впровадження воєнного стану в Республіці Азербайджан слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, що істотно утруднювала, здійснення передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому - є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилання у доводах скарги на правові висновки, які були висловлені касаційним судом по іншим справам колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вони не є релевантними внаслідок різниці у встановлених судом обставинах справи.

Інші доводи скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин, вірно застосував норми матеріального права, що їх регулює, надав належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам та застосував норми цивільного процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення оскарженого судового рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді О.Ю.Тичкова.

О.М.Хорошевський.