КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц-вп/824/772/2021
У Х В А Л А

6 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про визначення підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до Херсонської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Міністерства оборони України про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року до Київського апеляційного суду надійшли матеріали вказаної вище позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію права власності разом із заявою позивачів щодо визначення підсудності справи.

На обґрунтування заява зазначено, що позов за пред`явленими у ньому вимогами має розглядатись порядку цивільного судочинства та подаватись в суд за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, яке є предметом спірних правовідносин та у даному випадку знаходиться на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим.

Дослідивши матеріали позовної заяви та зміст заявлених вимог, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Як вбачається з надісланих письмових матеріалів, предметом позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до Херсонської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Міністерства оборони України є:

- визнання протиправними дій державного реєстратора реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області Лихенка О.О. щодо видачі свідоцтва про право власності від 29 липня 2014 року індексний номер 24884217, СТА 180225, на квартиру № 30, загальною площею 69,9 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , видане позивачам; визнання протиправним та скасування вказаного свідоцтва;

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області Лихенка О.О. про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 14774465 від 29 липня 2014 року 15:47:13 на квартиру № 30, загальною площею 69,9 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 6494725 від 29 липня 2014 року 15:44:37, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 43), на підставі свідоцтва про право власності від 29 липня 2014 року індексний номер 24884217, СТА 180225, за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4

- повернення службової квартири № 30, загальною площею 69,9 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у державну власність у відання Міністерства оборони України.

Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 442/4490/18 (провадження № 14-158цс19), вимоги про визнання протиправними дій з прийняття рішень державного реєстратора чи нотаріуса про державну реєстрацію речових прав і обтяжень на нерухоме майно та про скасування цих рішень має розглядати суд, до компетенції якого належить розгляд позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, щодо якого державний реєстратор чи нотаріус прийняли вказані рішення.

За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правовий стан нерухомості ґрунтується на необхідності забезпечення особливого стану цих речей, стійкість правовідносин з їх обігу задля чого застосовується окрема реєстрація прав на нерухоме майно та нотаріальна форма правочинів щодо нерухомості.

Із метою реалізації забезпечення сталості правовідносин щодо нерухомого майна приймалось декілька законодавчих актів і один з останніх є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги (частина восьма статті 30 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Зокрема, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна - квартира № 30, загальною площею 69,9 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак за положеннями частини першої статті 30 ЦПК України, зазначений позов повинен бути пред`явлений за місцем знаходження цього нерухомого майна.

Проте, через неможливість здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя на тимчасово окупованих територіях, територіальну підсудність поданої позовної заяви необхідно визначити у встановленому законом порядку.

Так, згідно із положеннями статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», цей Закон визначає статус Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 12 цього Закону встановлено, що у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя судам, та забезпечити розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, - місцевими загальними судами м. Києва, що визначаються Апеляційним судом м. Києва.

Оскільки Апеляційний суд м. Києва ліквідовано на підставі Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, то питання підсудності позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію права власності згідно положень статті 31 ЦПК України підлягає розгляду Київським апеляційним судом, юрисдикція якого поширюється на м. Київ та Київську область.

На підставі викладеного та з урахуванням навантаження місцевих районних судів м. Києва по цивільним справам, підсудність яких визначена Київським апеляційним судом, суд вважає за необхідне визначити підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до Херсонської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Міністерства оборони України про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію права власності Деснянському районному суду м. Києва.

При цьому правові підстави для визначення підсудності справи одному із загальних місцевих судів м. Миколаєва, як того просили позивачі у відповідній заяві, відсутні, оскільки таке не узгоджується зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Керуючись статями 23, 30 ЦПК України та статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про визначення підсудності цивільної справи задовольнити частково.

Визначити підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до Херсонської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Міністерства оборони України про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію права власності Деснянськомурайонному суду міста Києва.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко