УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 442/8007/20

провадження № 61-17050ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», в інтересах якого діє адвокат Станько Мар`ян Миколайович, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Львівгаз збут», в якому просила:

- визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу;

- визнати протиправними дії ТОВ «Львівгаз збут» щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу;

- зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»та ТОВ «Львівгаз збут» припинити такі дії;

- зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»та ТОВ «Львівгаз збут» здійснити перерахунок оплати за газ за період з 1 грудня 2018 року до дня ухвалення судом рішення, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян, для приготування їжі у квартирах, в яких не встановленні індивідуальні газові лічильники.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу, та дії ТОВ «Львівгаз збут» щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу.

Зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»та ТОВ «Львівгаз збут» припинити такі дії.

Зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»та ТОВ «Львівгаз збут» здійснити перерахунок оплати за газ ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 1 грудня 2018 року до дня ухвалення судом рішення, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян, для приготування їжі в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Стягнено солідарно з АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та ТОВ «Львівгаз збут» на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнено з АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»та ТОВ «Львівгаз збут» на користь держави судовий збір у розмірі 2 724 грн з кожного.

Постановою Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року апеляційні скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»та ТОВ «Львівгаз збут» залишено без задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року - без змін.

Не погоджуючись із рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постановою Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року, ТОВ «Львівгаз збут», в інтересах якого діє адвокат Станько М. М., подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення судом позовних вимог до ТОВ «Львівгаз збут» і ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, обґрунтоване отриманням копії постанови Львівського апеляційного суду 20 вересня 2021 року.На підтвердження зазначеного заявником додано копію конверта, в якому заявнику направлено копію оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, щовказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень підтверджена наданим доказом і свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.

Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення ТОВ «Львівгаз збут» строку на касаційне оскарженнярішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Підставою касаційного оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 591/654/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанова Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року в частині задоволення судом позовних вимог до АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки заявником судові рішення у цій частині не оскаржуються.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у відповідній частині.

Ухвалюючи рішення і задовольняючи позов, Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області виходив із того, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» - виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких передбачені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу.

Суд першої інстанції зазначив, що відмова АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» встановити індивідуальні лічильники суперечить вимогам законодавства та порушує права ОСОБА_1 .

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області дійшов висновку, що задоволення вимог ОСОБА_1 відповідатиме державній політиці у сфері

житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості отримання послуги по газопостачанню; встановлення індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним споживачем саме того об`єму газу, який ним спожитий.

Суд вказав, що споживачам, у яких відсутній газовий лічильник, нарахування за використаний газ здійснюється відповідно до встановлених державою норм споживання природного газу.

За таких обставин суд першої інстанції встановив необхідність здійснення перерахунку об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників за період з 1 грудня 2018 року до 30 березня 2021 року і, відповідно, перерахунку оплати за газ.

З висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на

АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Львівгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, відповідно до умов якого позивачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Починаючи з квітня 2017 року, облік спожитого природного газу на АДРЕСА_2 проводиться згідно показів будинкового газового лічильника;

у квартирі № 65 , в якій проживає ОСОБА_1 , індивідуальний газовий лічильник відсутній.

Також судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 індивідуальний газовий лічильник не встановлено, проте встановлено загальнобудинковий прилад обліку природного газу без погодження із споживачами або їх представником.

Установлено, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» не забезпечує споживача індивідуальним газовим лічильником, оскільки вважає, що споживач не позбавлена права за свій кошт придбати індивідуальний прилад обліку природного газу.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому відповідач зобов`язаний надавати послуги, які нею оплачені, та забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення.

Встановивши порушення прав споживача, суди дійшли висновку про необхідність здійснення перерахунку об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача - ОСОБА_1 і, відповідно, здійснення перерахунку оплати за газ.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову в частині вирішення судами позовних вимог до ТОВ «Львівгаз збут».

Посилання заявника на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від25 вересня 2019 року у справі № 591/654/17, відхиляється касаційним судом, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними із правовідносинами у справі № 442/8007/20.

У справі № 591/654/17 Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що за приписами глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем об`єми та обсяги споживання природного газу побутовими споживачами визначаються саме оператором газорозподільної мережі.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди ТОВ «Львівгаз збут» з покладенням на нього обов`язків щодо здійснення розподілу природного газу, зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу, встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків. Заявник вважає, що вчиняти відповідні дії може виключно оператор газорозподільної мережі.

Проте ОСОБА_1 не просила суд зобов`язати ТОВ «Львівгаз збут» здійснити перерахунок спожитого природного газу. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області заявника зобов`язано провести саме перерахунок оплати за газ.

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ТОВ «Львівгаз збут», в інтересах якого діє адвокат Станько М. М., на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень в оскаржуваній частині.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині є законними і обґрунтованими, ухваленими із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Львівгаз збут», в інтересах якого діє адвокат Станько М. М., на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року в оскаржуваній частині суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» строк на касаційне оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року у цій справі.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», в інтересах якого діє адвокат Станько Мар`ян Миколайович, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук