Справа № 161/8300/20
Провадження № 2/161/1171/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борсук К.П.,

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/8300/20 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2020 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 6 000,00 грн.

26 травня 2020 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 2 300,00 грн.

Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року цивільні справи за вищенаведеними позовами були об`єднані в одне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі 16 та 19 вересня 2017 року помилково перерахували на рахунок відповідача 6 000,00 грн. та 2 300,00 грн. відповідно.

Вважаючи ці кошти такими, що безпідставно набуті відповідачем, на підставі приписів ст.1212 ЦК України позивачі просять суд стягнути їх з відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що кошти відповідачі перераховували на купівлю квітів.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав.

Судом встановлено, шо 16 вересня 2017 року о 09 год. 38 хв. позивачем ОСОБА_3 через АТ КБ «Приватбанк» був здійснений грошовий переказ на платіжну картку ОСОБА_5 у розмірі 6 000,00 грн. Призначення платежу зазначено як «Платеж через IVR» (а.с. 6).

19 вересня 2017 року позивач ОСОБА_4 через АТ КБ «Приватбанк» здійснила грошовий переказ на платіжну картку ОСОБА_5 у розмірі 2 300,00 грн. Призначення платежу «Перевод на карту Приватбанка».

Надаючи правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли з цивільних відносин та регулюються ст. 1212 ЦК України.

За результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування положень ст.1212,1213 ЦК України, ВСУ неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.).

В розглядуваному випадку, відповідач не надав суду будь-яких доказів наявності із позивачами договірних відносин, зокрема з поставки квітів. Надана відповідачем накладна виписана на іншу особу ( ОСОБА_6 ), яка відношення до позивачів не має. Не надано відповідачем також доказів поставки чи надіслання саме позивачам якогось товару чи майна в обмін на отримані кошти.

У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти у розмірі 6 000,00 грн. та 2 300,00 грн., є безпідставно набутим майном, яке слід стягнути з нього на підставі ст.1212 ЦК України та задовольнити позов повністю.

Керуючись ст.265ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 300 (дві тисячі триста) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено

та підписано.08.02.2021 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк