Справа № 216/446/21
Провадження № 2/216/1546/21
РІШЕННЯ

іменем України

29 жовтня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона є власницею гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який придбала шляхом укладання договору купівлі-продажу гаража. Між територіальною громадою міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0056 га, для розміщення гаража, кадастровий номер :08:136:0009. Технічний паспорт на будівлю гаража №б/н від 14.12.2018 виконав інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 . Відповідно до повідомлення від 14.12.2018, пр. обстеженні будівлі гаражу була виявлена самочинна реконструкція, а саме: гараж літ. «А», загальною площею забудови 42,6 кв.м (був розмір гаражу 4,60х4,00м став 6,65х6,40м). Згідно з висновками технічного звіту ТОВ «Смарт-Інжинірінг» з обстеження будівлі гаражу дозволяє їх експлуатацію за цільовим призначенням. На момент обстеження технічний стан будівельних конструкцій будівлі гаражу літ. «А», дозволяє зробити висновок про можливість його надійної та безпечної експлуатації. На підставі вищевикладеного, позивач просить: визнати за нею право власності на об`єкти новоствореного нерухомого майна у складі гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею забудови 42,6 кв.м, розташованого на земельній ділянці, кадастровий номер :08:136:0009.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав відзив на позовну заяву та просив розглядати справу за відсутності представника виконавчого комітету Криворізької міської ради. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Проте, позивачем не надано доказів звернення до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради з питання прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованого гаражу. Крім того, доказів того, що орендодавцем надавалось погодження стосовно реконструкції розташованого на орендованій земельній ділянці об`єкту нерухомого майна, позивачем не надано. За таких обставин, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. З ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз`яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку маг залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу гаража від 27.03.2009 (а.с. 7) ОСОБА_2 придбала у власність гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається з шлакоблоку гаража площею 18,4 кв.м, з цегляним підвалом п/д. Гараж розміром 4,60 х 4,0 м.

25.08.2020 між Криворізькою міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки №2020427 (а.с. 79-82) відповідно до якого «Орендодавець» на підставі рішення міської ради від 29.07.2020 №4934 надав «Орендарю» земельну ділянку загальною площею 0,0056 га по АДРЕСА_2 , для розміщення гаражу. Строк дії Договору становить до 26.08.2021. Відповідно до п.З Договору на орендованій земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна, а саме: гараж згідно з реєстраційним посвідченням КП Криворізьке БТІ від 16.04.2009 №22507390.

Згідно з технічним звітом з обстеження будівлі гаражу (а.с. 15-23) вбачається, що загальний стан обстежуваної будівлі гаражу відповідно до ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016 задовільний та відповідає категорії 2. З конструктивної і планувальної точки зору подальша експлуатація будівлі гаражу можлива.

Як вбачається з довідки №025/12-2018-Б (а.с. 14) при обстеженні гаражу АДРЕСА_3 виявлено, що за рахунок виконання реконструкції, загальна площа гаражу № НОМЕР_1 змінилась та складає 42,6 кв.м.

Згідно зі змістом листа від 11.03.2021 №7- 23/26-16/222 (а.с. 78) звернень до Відділу від ОСОБА_2 з приводу введення в експлуатацію реконструйованого гаражу, розташованого за вищевказаною адресою не надходили. Станом на час надання відповіді, в порталі Єдиної державної системи у сфері будівництва, розміщеному у відкритому доступі, відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, стосовно об`єкту гараж по АДРЕСА_2 .

Доказів того, що орендодавцем надавалось погодження стосовно реконструкції розташованого на орендованій земельній ділянці об`єкту нерухомого майна позивачем не надано. Більше того, відповідно до п.26 Договору на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження (обтяження): охоронна зона інженерних мереж водопроводу КП «Кривбасводоканал» - 0,0031 га.

Відповідно до п.31 серед обов`язків орендаря зазначено зокрема виконувати та не порушувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому Договором.

Проте, позивачем не надано доказів того, що внаслідок самочинного будівництва не було порушено встановлених обмежень орендованої земельної ділянки - охоронної зони.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій.

Державні будівельні норми А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» встановлюють склад та зміст проектної документації на нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт та технічне переоснащення будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів або їх частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури.

Разом з цим, ні проектної, ні робочої документації позивачем не надані, не надані також докази про відповідність новоствореного об`єкту пожежним та санітарним нормам.

Відповідно до ст. 331 ЦR України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до п. 49 Постанови Кабінету міністрів України від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає, серед іншого документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Аналогічну норму містить ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрацію прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку.

При цьому, відповідно до п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань у визначених законодавством випадках приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації); видає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт та інше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 «Про Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затверджено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Так, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами сертифіката. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів в порядку, іншому, ніж встановлено вищевказаними нормативними актами, не передбачено.

Судом установлено, що позивач до компетентних органів із заявою щодо надання їй дозволу на проведення будівельних робіт не зверталась, не отримувала будівельний паспорт та технічні умови, а спірне домоволодіння не прийнято в експлуатацію та не складений відповідний акт, не подана відповідна декларація, що виключає можливість визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва на підставі рішення суду.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме: гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 331, 375, 376, 392 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 247, 258-259, 263, 265, 268, 274, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_2 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_4 ;

відповідач: виконавчий комітет Криворізької міської ради, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2021 року.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов