КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, Акціонерне товариство «Омега Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію, -

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до АТ «Альфа Банк» та ПН КМНО Сазонової О.М., треті особи: ПН КМНО Дмух Б.Л., АТ «Омега Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2008 року між позивачем та АТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №2621/0708/71-155-Z-1 на забезпечення виконання зобов`язань укладеного між ними ж цього дня договору кредиту №2621/0708/71-155.

25 травня 2012 року між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і за зазначеним кредитним договором, а у подальшому, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за №2621/0708/71-155 від 15 липня 2008 року.

07 листопада 2018 року ПН КМНО Сазоновою О.М. було здійснено реєстраційний запис про підставу виникнення права власності у АТ «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу.

Посилається на те, що жодних договорів позивач з АТ «Альфа Банк» не укладала, а також на те, що договори купівлі-продажу прав вимоги, що укладені між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а у подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» укладені з порушенням вимог чинного законодавства, позивач вказує, що державна реєстрація належної їй на праві власності квартири за АТ «Альфа Банк» є незаконною.

Просила скасувати рішення ПН КМНО Сазонової О.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що 15 липня 2008 року, між ОСОБА_1 та АТ «Сведбанк» було укладено Іпотечний договір за №2621/0708/71-155-2-1, на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №2621/0708/71-155 від 15 липня 2008 року.

Даний договір іпотеки було посвідчено ПН КМНО Дмух Б.Л., зареєстровано в реєстрі за №2422.

За даним іпотечним договором, ОСОБА_1 передала АТ «СведБанк» в іпотеку, нерухоме майно житлового призначення, а саме - квартиру загальною площею 39,40 кв.м, житловою площею 18,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року, між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладених з ОСОБА_1 було передано до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк».

15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №2621/0708/71-155 від 15 липня 2008 року.

28 травня 2013 року завершено державну реєстрацію статуту з новим найменуванням банку, - АТ «Сведбанк» відповідно на ПАТ «Омега Банк».

07 листопада 2018 року ПН КМНО Сазоновою О.М. було здійснено реєстраційний запис (зареєстрований у реєстрі за № 28861177) про підставу виникнення права власності АТ «Альфа банк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15 липня 2008 року квартири загальною площею 39,40 кв.м., житловою - 18,6 кв.м та є предметом іпотеки за кредитним договором 2621/07/08/71-155, виданий 15 липня 2008 року, видавник ВАТ «Сбербанк» та за Іпотечним договором №2621/0708/71-155-2- 1, серія та номер 2422, виданий 15 липня 2008 року, видавник: Дмух Богдан Леонідович, приватний нотаріус КМНО, Заборона №2423, номер запису про обтяження №7334461.

07 листопада 2018року в 14:58:00 приватний нотаріус КМНО Сазонова Олена Миколаївна внесла до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №28861177 про реєстрацію за АТ Альфа-Банк, код СДРПОУ: 23494714, права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером: 43984427 від 12 листопада 2018 року в 11:55:59, приватний нотаріус, з посиланням на Іпотечний договір №2621/0708/71- 155-2-1, серія та номер 2422, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Богданом Леонідовичем 15 липня 2008 року.

Зазначена державна реєстрація речових прав є незаконною, оскільки договорів іпотеки щодо вказаного нерухомого майна з АТ «Альфа Банк» ОСОБА_1 не укладала, тому у приватного нотаріуса КМНО Сазонової О.М. не було законних підстав для проведення державної реєстрації.

07 листопада 2018 року ПН КМНО Сазоновою О.М. було здійснено виконавчий запис (зареєстрований у реєстрі за № 28861177) про підставу виникнення права власності АТ «Альфа банк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15 липня 2008 року квартири загальною площею 39,40 кв.м., житловою - 18,60 кв.м. та є предметом іпотеки за кредитним договором 2621/07/08/71-155, виданим 15 липня 2008 року, видавник ВАТ «Сведбанк» та за Іпотечним договором №2621/0708/71-155-2- 1, серія та номер 2422, виданий 15 липня 2008 року, видавник: Дмух Богдан Леонідович, приватний нотаріус КМНО, Заборона №2423, номер запису про обтяження №7334461.

За таких обставин, нотаріус не мав права на вчинення виконавчого запису про право власності АТ «Альфа банк», так як згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу», а саме квартири із загальною площею 39,40 кв.м., яка є єдиним житлом власника ОСОБА_1 , про що нотаріус зобов`язана була перевірити в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Крім цього, АТ «Альфа Банк» не мав права задовольняти свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки скористався цим ще в 2015 році.

Так в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилася цивільна справа №753/10137/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

20 лютого 2017 року, рішенням Дарницького районного суду м. Києва позов задоволено.

Позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2621/0708/71-155 від 15 липня 2008 року, яка станом на 01 грудня 2012 року становить 500446,31 грн. та складається із: 476307,26 грн. - заборгованість за кредитом; 24095,78 грн. - заборгованість по відсоткам; 393,34 грн. - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «Альфа Банк», а саме: на квартиру за номером АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Дмухом Б.Л. ПН КМНО 15 липня 2008 року, за реєстровим №2419, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на однокімнатну квартиру НОМЕР_2 , загальною площею: 39,40 кв.м., житловою площею: 18,80 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зазначає, що при винесенні рішення суд першої інстанції не спростував вищевказані аргументи.

Вважає, що для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, оскільки оскаржувані договори не створили жодних юридичних наслідків.

Просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу АТ «Альфа Банк» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зважаючи на заявлені позивачем вимоги. у разі їх задоволення створилися б умови, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів, однак рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і ефективно захищати порушене право чи інтерес.

Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

Крім цього, спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотеко держателя на предмет іпотеки, а отже скасування рішень державного реєстратора з проведення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за банком буде порушувати його право відповідно договору про іпотеку на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо доводів апеляційної скарги про не укладення Іпотечного договору з АТ «Альфа Банк», останнє зазначило, що дійсно безпосередньо між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» Іпотечний договір не укладався, однак такий договір укладався між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права за яким перейшли до АТ «Альфа Банк».

З урахуванням викладеного, АТ «Альфа Банк» є належним Іпотекодержателем та використав свої права у повній відповідності до вимог законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в Іпотечному договорі іпотечного застереження АТ «Альфа Банк» зазначило, що відповідно до п. 12.3.1 Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому пункті 12.3 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Сторони, з розумінням змісту ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавця.

Таким чином, викладені вимоги Іпотечного договору свідчать про те, що між сторонами укладене іпотечне застереження, яке спричиняє права та обов`язки, які підлягають виконанню.

Із Іпотечного договору вбачається, що останній підписано позивачем особисто. При цьому, укладення окремого договору між банком та Іпотекодавцем про задоволення вимог Іпотекодержателя законодавство не вимагає.

Іпотечне застереження в Іпотечному договорі прирівнюється до Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, з огляду на що саме Іпотечний договір є належним правовстановлюючим документом, на підставі якого звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2621/0708/71-155, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 100000 доларів США на строк з 15 липня 2008 року по 13 липня 2032 року включно зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом із можливістю їх зміни.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 15 липня 2008 року між його сторонами укладено іпотечний договір №2621/0708/71-155-Z-1, за умовами якого позичальник передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги.

Згідно із цими договорами відступлено АТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором №2621/0708/71-155.

У зв`язку з тим, що позивач належним чином не виконував умови кредитного договору, АТ «Альфа-Банк» 03 березня 2018 року на адреси ОСОБА_1 було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке особисто отримано позивачем 10 березня 2018 року.

07 листопада 2018 року Приватним нотаріусом Сазоновою О.М. прийнято рішення про держану реєстрацію прав та обтяжень за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), тоді як позивачем не заявлено вимогу про припинення права власності відповідача на спірну квартиру.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги до ПН КМНО Сазонової О.М. заявлені як до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк», колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу реалізації Банком права на звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку.

Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та розділу V ЗУ №898-IV від 05 червня 2003 року «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки), передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

Згідно статті 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17,33,36,37 ЗУ «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

З огляду на вищевикладене, судова колегія не може погодитися з висновком суду щодо незастосування до спірних правовідносин вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII, оскільки зазначений закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а Банк здійснив стягнення на підставі іпотечного застереження, що є добровільною згодою іпотекодавця на перехід права власності на Квартиру до Банку в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту.

Тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів ЗУ «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, який відповідає вимогам пункту першого зазначеного Закону, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Відповідно до пункту 1 ЗУ №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), та зробив висновок про те, що установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України № 1952-IV від 01 липня 2004 року).

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. №28861177 від 07 листопада 2018 року, на підставі договору іпотеки від 15 липня 2008 року була здійснена державна реєстрація права власності на Квартиру за Банком.

Тобто іпотекодержатель у позасудовому порядку вже набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_1 без її згоди, як власника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Тобто, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа №465/1310/17).

Аналогічний висновок щодо застосування положень ЗУ №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (справа №802/1340/18-а) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року (справа №644/3116/18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова колегія вважає, що положення ЗУ №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Квартира була передана в іпотеку Банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі 100000 доларів США, загальна площа квартири становить 39,40 кв.м. і вона використовується ОСОБА_1 як постійне місце проживання.

При розгляді заяви Банку про реєстрацію за собою права власності на Квартиру приватний нотаріус Сазонова О.М., як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинна була перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на Квартиру за Банком на підставі іпотечного застереження, врахувати положення ЗУ №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовити Банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії.

Відповідно до частини другої статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

За змістом ст.ст.316,317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про перехід Квартири від позивача у фактичне володіння Банку, судова колегія вважає належними способами захисту порушеного права власності ОСОБА_1 на Квартиру задоволення її позову про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28861177 від 07.11.2018 14:58:00, прийняте ПН КМНО Сазоновою О.М. про реєстрацію права власності АТ «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15.07.2008 року квартири загальною площею 39,40 кв.м., житловою - 18,6 кв.м. та є предметом іпотеки за кредитним договором 2621/07/08/71-155, виданий 15.07.2008 р., видавник ВАТ «Сведбанк» та за Іпотечним договором №2621/0708/71-155-Z-1, серія та номер 2422, виданий 15.07.2008.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтованими частково. Рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію з ухваленням у вказаній вище частині нового рішення.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Так, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.

Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Отже, позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію не можуть бути звернені до приватного нотаріуса, якого позивач визначив співвідповідачем.

Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним. суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №520/13067/17) та постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року (справа №569/15704/18).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог до ПН КМНО Сазонової О.М., оскільки позов до останньої заявлений як до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача, а тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позову ОСОБА_1 сплатила 768 грн 40 коп. судового збору (а.с. 14), при подачі апеляційної скарги - 1152 грн 60 коп. (а.с. 220), що разом становить 1921 грн.

Оскільки позовні вимоги, визначені позивачем, колегія суддів фактично задовольняє у повному обсязі, то з відповідача АТ «Альфа Банк» підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28861177 від 07.11.2018 14:58:00, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15.07.2008 року квартири загальною площею 39,40 кв.м., житловою - 18,6 кв.м. та є предметом іпотеки за кредитним договором 2621/07/08/71-155, виданий 15.07.2008 р., видавник ВАТ «Сведбанк» та за Іпотечним договором №2621/0708/71-155-Z-1, серія та номер 2422, виданий 15.07.2008.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба