РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 2-4874/08

Провадження № 22-ц/4815/139/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

апелянт ОСОБА_1 ,

заявник Головний державний виконавець Рівненського МВ ДВС Західного

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)

Короляк Наталія Валеріївна,

боржник ОСОБА_2 ,

стягувач ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2020 року у складі судді Бучко Т. М., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Короляк Н. В. звернулася до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно. В обґрунтування подання покликається на те, що на виконанні у Рівненському МВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_2 коштів на загальну суму 621696,51 грн. Рішення боржником добровільно не виконано. За повідомленням КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» боржнику належить на підставі договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_1 . Нерухоме майно за боржником у встановленому законом порядку не зареєстроване, що позбавляє державного виконавця можливості забезпечити виконання судового рішення шляхом проведення реалізації нерухомого майна. Просила суд звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , зокрема, квартиру АДРЕСА_1 , оскільки право власності на дану квартиру не зареєстровано боржником в установленому законом порядку, для забезпечення фактичного виконання рішення згідно виконавчого листа.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2020 року подання головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Короляк Наталії Валеріївни про вирішення питання про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку: квартиру АДРЕСА_1 , для забезпечення виконання виконавчих листів № 2-4874/08, виданих 20 серпня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та обґрунтована належними і достовірними доказами на підтвердження того, що боржник у виконавчому провадження ОСОБА_2 будь-яких заходів на погашення заборгованості за виконавчими документами не здійснює, при цьому, є володільцем квартири АДРЕСА_1 , і це нерухоме майно за нею не зареєстроване у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим, звернення стягнення на вказане нерухоме майно може бути здійснене в судовому порядку.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_5 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що він разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , 2007 року народження, на законних підставах з 2005 року і досі проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Додає, що у 2009 році він став власником квартири, однак у 2019 році право власності було скасоване невідомою особою, внаслідок чого органи ДВС вважали, що володільцем зазначеної квартири є ОСОБА_2 .. Зауважує, що оскаржувана ухвала про звернення стягнення порушує його права та інтереси на мирне володіння майном та право на житло, які гарантовані Конституцією України. Заперечує висновок місцевого суду про те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державна реєстрація права власності ОСОБА_7 на 1/1 частку та ОСОБА_3 на Ѕ частку спірної квартири скасована. Вважає, що ця довідка навпаки доводить факт, що власником квартири був саме апелянт, допоки не відбулося порушення його права, враховуючи також і ту обставину, що проживав у квартирі саме він, а не боржник ОСОБА_2 , котра також зазначала у своїй апеляційній скарзі, що не є володільцем майна та не має до нього жодного відношення. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві Рівненський МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 22 жовтня 2008 року була затверджена мирова угода за умовами якої право власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 припиняється, а право власності на неї належить ОСОБА_8 ..

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 06 серпня 2015 року ухвала Рівненського міського суду від 22 жовтня 2008 року була скасована, а справа направлена для продовження розгляду.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частку цього майна (кв. АДРЕСА_1 ). У вказаному рішенні зазначено, що після припинення права власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на спірну квартиру, право на неї повертається до її попереднього власника ОСОБА_2 ..

Рішенням Рівненського міського суду від 03 лютого 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 22 липня 2019 року, залишено без змін, позов ОСОБА_3 було задоволено частково та на її користь з ОСОБА_2 було стягнуто безпідставно набуті кошти.

На виконання цього судового рішення видано виконавчі листи.

На виконанні в Рівненському міському відділі державної виконачої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває зведене виконавче провадження № 59890083 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4874/08, виданого 20 серпня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 95069,46 грн та виконавчого листа № 2-4874/08, виданого 20 серпня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 522665,66 грн та 3961,39 грн сплаченого судового збору.

27 серпня 2019 року головним державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Ілюк Н.В. винесені постанови про відкриття виконавчого провадження за вищевказаними виконавчими листами та про об`єднання цих проваджень.

18 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Рівненського міськвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області з заявою про накладення арешту на майно ОСОБА_2 , а саме на кв. АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2005 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187293753 від 02 листопада 2019 року, право власності ОСОБА_1 на кв. АДРЕСА_1 скасовано, а боржник ОСОБА_2 є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4958, однак згідно інформації щодо об`єкта нерухомого майна №190697995 від 28 листопада 2019 року, відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Згідно інформації із перелічених реєстрів боржнику на праві власності також належить 1/3 частка іншої квартири.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільного з іншими особами.

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна (ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з поданої ОСОБА_2 декларації та довідки про доходи, а також відповідей на запити з Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби, в неї відсутні достатні кошти чи рухоме майно для звернення стягнення.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції врахував відсутність у боржника грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача; та те, що ОСОБА_2 є володільцем квартири АДРЕСА_1 , і що це нерухоме майно за нею не зареєстроване у встановленому законом порядку; відсутність доказів вчинення боржником будь-яких заходів на погашення заборгованості за виконавчими документами, хоча остання ознайомлена з наявністю відкритого виконавчого провадження та прийшов до обґрунтованого висновку про звернення стягнення на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала порушує майнові права апелянта, оскільки він на законних підставах проживає разом із сином у спірній квартирі, на яку звернуто стягнення, не заслуговують на увагу суду, оскільки згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державна реєстрація права власності ОСОБА_7 на 1/1 частку та ОСОБА_3 на Ѕ частку спірної квартири скасована. Цей факт підтверджує і сам апелянт.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, то виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно, задоволення подання державного виконавця є законним та обґрунтованим в даному випадку.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим ухвала підлягає залишенню без змін як постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2020 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.