УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"10" лютого 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Колесник С.А.., за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРЕФА-АГРО» (юридична адреса: 62472, Харківська обл., Харківський р-н., м.Мерефа, вул.Селекційна, 34, кв.6, ) адвоката Дудій Альони Ігорівни про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «МЕРЕФА-АГРО» в особі представника адвоката Шабаса Г.В. звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якої просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 208 918,50 грн. за договорами купівлі-продажу від 08.02.2017 та від 09.02.2017, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., зареєстрованими в реєстрі за №239 та №245 відповідно, вирішити питання розподілу судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

09.02.2021 представником позивача - адвокатом Дудій А.І. подано до суду заяву про забезпечення позову, яка відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони ОСОБА_1 відчужувати ј частку житлового будинку літ.«А-1» з прибудовами та надвірними будівлями загальною площею 89, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної часткової власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; заборони будь-яким органам та особам, що є суб`єктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: ј частки житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями загальною площею 89, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та нежитлової будівлі літ. «Г1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1028,4 кв.м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20.

При цьому, заявник посилається на те, що у провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться справа №953/21477/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРЕФА- АГРО» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, у якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЁРЕФА-АГРО» грошові кошти у сумі 208 918 грн. 50 коп. за договорами купівлі-продажу від 08.02.2017 та від 09.02.2017, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., зареєстровано в реєстрі за №239 та №245 відповідно.

В обгрунтування позовної вимоги позивач зазначає, що 08.02.2017 між ТОВ «МЕРЕФА-АГРО» (позивач, продавець) та ОСОБА_1 (відповідач, покупець) було укладено договір купівлі- продажу частини нежитлової будівлі літ. «Г1», загальною площею 1028,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (далі -Договір 1). Договір було посвідчено 08.02.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., зареєстровано в реєстрі за №239. За цим Договором позивач передав у власність відповідачеві, а відповідач прийняв 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «ГІ», загальною площею 1028,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У п.9 цього Договору зазначено, що право власності на майно виникає у Покупця з моменту нотаріального посвідчення цього Договору та державної реєстрації цього права. Договір між сторонами було укладено, нотаріально посвідчено та право власності відповідача на частину нежитлової будівлі літ. «ГІ», загальною площею 1028,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності. Відтак, відповідач ОСОБА_1 є власником частини нежитлової будівлі літ. «ГІ», загальною площею 1028,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , з 08.02.2017, номер запису про право власності 18921107.

Також, 09.02.2017 між позивачем ТОВ «Мерефа-Агро» (продавець) та відповідачем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини нежитлової будівлі літ. «Г1», загальною площею 1028,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (далі - Договір 2). Договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №245. У п. 9 Договору 2 зазначено, що право власності на майно виникає у Покупця з моменту нотаріального посвідчення цього Договору та державної реєстрації цього права. Згідно із статтею 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину нежитлової будівлі літ. «Г1», загальною площею 1028,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за Договором 2 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 18932856. Таким чином, ОСОБА_1 став власником нежитлової будівлі літ. «Г1», загальною площею 1028,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі двох нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 08.02.2017 та 09.02.2017. У п. 3 Договору 1 визначено, що за домовленістю сторін продаж вчинено на суму 104459,25 грн., які покупець сплатив продавцю ще до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Пункт 3 Договору 2 є аналогічним пункту 3 Договору 1. Відтак, покупець мав здійснити попередню оплату повної вартості всієї нежитлової будівлі літ. «Г1», загальною площею 1028,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тобто до укладення Договорів сплатити грошові кошти у сумі 208 918 грн. 50 коп. Однак відповідач ОСОБА_1 не здійснив оплату вартості об єкту нерухомості до підписання та нотаріального посвідчення вказаних вище двох Договорів, як це передбачено у п. 3 цих Договорів. Не було проведено оплату і після підписання, нотаріального посвідчення цих Договорів та державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину нежитлової будівлі літ. «Г1», загальною площею 1028,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , за двома Договорами. Відсутність оплати коштів ОСОБА_1 за придбану нерухомість на підставі Договорів підтверджується заключною випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 18.09.2020 за період з 01.06.2016 по 17.09.2020 по рахунку ТОВ «Мерефа-Агро». 26.10.2020 ТОВ «Мерефа-Агро» було направлено ОСОБА_1 вимогу в порядку ст. 530 ЦК України, в якій позивач вимагав від відповідача виконати обов`язок щодо оплати за придбання нерухомості за двома Договорами у семиденний строк від дня пред`явлення цієї вимоги шляхом перерахування грошових коштів у сумі 208 918, 50 грн. на поточний рахунок ТОВ «МЕРЕФА-АГРО». Вимога разом із додатками була направлена на адресу ОСОБА_1 за допомогою послуг поштового зв`язку з описом вкладення у цінний лист. Відповідач на вимогу не відреагував. Відповідно до інформації, що міститься на сайті «Укрпошта» щодо відстеження поштових відправлень, відправлення не вручене під час доставки: інші причини. Відповідач не виконав свій обов`язок зі сплати коштів за придбане нерухоме майно, не сплатив позивачу 208 918, 50 грн., у зв`язку із чим позивач звернувся із цим позовом до суду. Вказує, що з інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_1 є власником ј частки житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями загальною площею 89, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; нежитлової будівлі літ. «Г1» загальною площею 1028, 4 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20.

Крім того, зазначила, що нежитлова будівля літ. «Г1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1028, 4 кв.м, є предметом іпотеки за договором іпотеки від 23.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодча Г.М., зареєстровано в реєстрі за №283, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем Публічне акціонерне товариство «ПИВО-БЕЗАЛКОГОЛЬНИЙ КОМБІНАТ «РАДОМИШЛЬ». Договір іпотеки укладений для забезпечення виконання основного зобов`язання на суму 1 586 670, 00 грн. із строком виконання 31.12.2018. Відповідно строк виконання основного зобов`язання закінчився. Однак в реєстрі відсутні відомості про припинення іпотеки, що може свідчити про невиконання боржником основного зобов язання.

Для того, щоб у разі задоволення судом позовної вимоги, виконання рішення суду було реальним та нічого не перешкоджало цьому, для забезпечення відновлення порушеного права позивача та здійснення ефективного захисту, звертаємося із заявою про забезпечення позову.

На підставі викладеного заявник звернулась до суду з даною заявою.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову і, не вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5,6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договорів купівлі-продажу від 08.02.2017 та від 09.02.2017 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля літ. «Г1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1028,4 кв.м.

Між сторонами виник спір щодо виконання умов договорів, на підставі яких у ОСОБА_1 виникло право власності на вказне нерухоме майно.

Також, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить ј частка житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями загальною площею 89, 5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що ОСОБА_1 може відчужити вказану нерухомість задля уникнення від виконання своїх зобов`язань.

Суд, дослідивши подану адвокатом Дудій А.І. заяву про забезпечення позову, не знаходить підстав для її задоволення, оскільки вона є передчасною, заявником не надано жодного доказу в обґрунтування того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки сама по собі подача позову ще не є підставою для накладення арешту на рухоме та нерухоме майно.

Оскільки з моменту укладення договорів, виконання умов яких наразі вимагає позивач, минуло майже чотири роки, заявником не доведено дійсних намірів відповідача наразі відчужити нерухоме майно, провести його реконструкцію, тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4,12, 13, 81, 149 153, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРЕФА-АГРО» адвоката Дудій Альони Ігорівни про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Суддя Колесник С.А.