справа № 755/9364/19 головуючий у суді І інстанції Галаган В.І.
провадження № 22-ц/824/9380/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ примусового виконання рішеньУправління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонернетовариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, а саме: на трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за постановою про арешт майна боржника № 53473332 від 16.03.2017 року, номер запису про обтяження: 30594995.Свої вимоги мотивувало тим, що24.12.2007 року між сторонами було укладено Кредитний договір № 395/484/07-Ж, за умовами якого відповідач отримав кошти у розмірі 230 000,00 доларів США, та 24.12.2007 року між сторонами було укладено Іпотечний договір про забезпечення основного зобов`язання, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивачем було розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, та 06.03.2019 року право власності на майно було зареєстровано за позивачем АТ «Укрсоцбанк». Однак позивачу стало відомо, що реалізувати власне майно на даний час неможливо, оскільки 16.03.2017 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника № 53473332, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , в тому числі на спірну квартиру. Вважає, що накладений арешт на квартиру іпотекодавця є порушенням прав позивача як власника квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту - задоволено. Звільнено з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме: на трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за постановою про арешт майна боржника № 53473332 від 16.03.2017 року, номер запису про обтяження: 30594995.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 а подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому вважає, що рішення державного реєстратора Тарасенка І.М. про реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» є незаконним та таким, що прийняте з порушенням законодавства, оскільки на дату прийняття реєстратором рішення існували обтяження. А тому, на думку апелянта, відсутні підстави для задоволення позову про звільнення майна з-під арешту.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив до суду не надійшов.

В судовому засіданні представник відповідача, адвокат - Бойко М.М. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача, адвокат - Андросович Г.С., в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що24.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 395/484/07-Ж, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості. Платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 230 000,00 доларів США, зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом щомісячно та порядком повернення суми кредиту до 10-го числа кожного місяця згідно із погодженим графіком (а.с. 22-24).

24.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем за Договором кредиту № 395/486/07-Ж, укладеним між іпотекодавцем та іпотеко держателем 24.12.2007 року, а також зобов`язань за цим Договором нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні поліпшення, переобладнання та реконструкції, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-27).

Згідно статті 4 Іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тощо.

16.03.2017 року на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 20).

На підставі Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер USB/411, виданого АТ «Укрсоцбанк» від 19.11.2018 року державним реєстратором 06.03.2019 року зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно на час накладення арешту від 16.03.2017 року перебувало під іпотекою АТ «Укрсоцбанк», тобто під забороною відчуження до виконання боржником ОСОБА_1 кредитних зобов`язань перед АТ «Укрсоцбанк», передбачених Договором № 395/484/07-Ж, тому накладення арешту на таке майно є порушенням прав Банку-іпетокодержателя на переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Власник майна відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, може вимагати усунення будь-яких порушень в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном, не будучи боржником за виконавчим провадженням.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має правонакладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 56Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ч.4 статті 59 Закону.

Згідно із ст. 59Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом вимог Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.11.2021 року № 25555 у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 53473332 з примусового виконання виконавчого листа № 755/1931/15-ц виданого 25.02.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту і 26.07.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (ПАТ «Укрсоцбанк) на підставі п.п.2,9 частини першої статті 37 закону України «Про виконавче провадження».

Отже, ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є стягувачем та стороною виконавчого провадження і саме на забезпечення його прав, як стягувача було накладено арешт 16.03.2017 року на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на майно боржника ОСОБА_1 , зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , і тому позивач повинен звертатися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено його права чи свободи.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права та не врахував, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Оскільки Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є стягувачем та має відповідні права сторони у виконавчому провадженні, а також враховуючи те, що виконавчий документ повернено стягувачу, він має можливість подати виконавцю відповідну заяву про зняття арешту для реалізації свого права щодо задоволення вимог іпотекодержателя, а в разі її невиконання може оскаржити його дії або бездіяльність.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 61-45585св18, та постанові від 16 червня 2021 року по справі № 335/12011/19.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дійшов безпідставного висновку про можливість задоволення позовних вимог про звільнення майна з-під арешту, оскільки позивачем, як стороною виконавчого провадження, який в подальшому як іпотекодержатель набув право власності на предмет іпотеки було обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права. оскільки з таким позовом може звертатися лише особа, яка не є стороною виконавчого провадження.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ПАТ «Укрсоцбанк» може оскаржити постанову виконавця про накладення арешту, винесену в його інтересах, у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, шляхом подачі до суду скарги, а не шляхом звернення з позовом до суду, оскільки єдиною особою, яка може відповідати за можливе порушене право позивача є виконавець, дії якого оскаржуються саме у такому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, тому сплачений судовий збір апелянта у розмірі 1152,60 грн., за подачу апеляційної скарги, необхідно стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура