Справа № 309/2745/20
Провадження № 2/309/1501/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді : Савицький С.А.

при секретарі : Томищ Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10.06.2014 року між ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 88, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Причиною розірвання шлюбу позивач вважає погіршення їхніх взаємовідносин, різні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони втратили почуття кохання та повагу один до одного. В зв`язку з різними поглядами на життя у них систематично почали виникати сварки та непорозуміння, як1і призвели до того, що вони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. За таких обставин просив суд шлюб укладений між ними розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за час спільного проживання позивачки з відповідачем ними за спільні кошти збудовано житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , документи на який виготовлялись на ім`я відповідача, оскільки він був головою сім`ї.

В даному будинку позивачка проживає з моменту його повної готовності, тобто з 1999 року, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Нижньоселищенської сільської ради № 343 від 16.06.2020 року. Будинок до цих пір не введений в експлуатацію позаяк відповідач не надає дозволу на його реєстрацію через намір уникнути розподілу майна чи визнання його спільним майном подружжя. В даному будинку позивачка проживає разом з дітьми, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Нижньоселищенської сільської ради № 343 від 16.06.2020 року. За наведених обставин просила позов задоволити та визнати за нею та відповідачем ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 в рівних частках - по 1/2 частки за кожним.

В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не з`явився. Його представником ОСОБА_6 подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити. Зустрічний позов визнають в повному обсязі та не заперечують проти його задоволення.

Відповідач за первісним позовом та позивач зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Представником ОСОБА_5 подано заяву про розгляд справи у відсутності ОСОБА_2 та його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнають та не заперечують щодо їх задоволення. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи вимоги ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 вказаної норми передбачено постановлення судом рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Оскільки відповідачка за первісним позовом визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Беручи до уваги вище наведене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Зустрічний позов підлягає до задоволення за наступних підстав:

Ч. З ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь - які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що будинок, розташований АДРЕСА_1 був збудований подружжям за час спільного проживання та дана обставина не оспорюється та визнається сторонами.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 142, 206, 258-268 ЦПК України, ст.ст. 60-63, 68, 104,105,112 СК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 червня 2014 року за актовим записом №88 у відділі ДРАЦСу Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області - розірвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності задоволити.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити « ОСОБА_7 ».

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 в рівних частках - по 1/2 частки за кожним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.