Провадження № 2-з/932/263/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву адвоката Лапшина В.В. в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач (заявник) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, а саме виконавчого напису № 96409 від 15.07.2021 року, який виданий приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 8 832, 00 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в листопаді 2021 року заявник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66951978 від 28.09.2021 року, відповідно до якої з ОСОБА_1 стягується 8 832, 00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс». Стягнення здійснюється на підставі виконавчого напису № 96409 від 15.07.2021 року, який виданий приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. Оскільки заявник має намір оскаржити даний виконавчий напис в судовому порядку, то вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Виходячи з наведених обставин, просить заяву задовольнити.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії процесу.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (п. 43 рішення), право на суд одним із аспектів якого є доступ до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак таке право було б ілюзорним якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом із тим, за змістом п. 6 ч. 1 ст. 150 України зупинення стягнення на підставі виконавчого документа можливе за умови оскарження його боржником в судовому порядку. В даному випадку підставою для вжиття заходів забезпечення позову є сам факт оскарження в судовому порядку виконавчого напису, однак відповідна позовна заява не подана, на що вказує й сам заявник, тому підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Водночас суд вважає, саме по собі оскарження виконавчого напису боржником не може беззаперечно свідчити про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Так, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав полягає у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У разі позитивного рішення на користь ОСОБА_1 , всі виконавчі дії припиняються, а виконавче провадження підлягає закінченню внаслідок скасування виконавчого документу.

Отже, виконання судового рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, буде в будь-якому випадку реалізовано, оскільки цим рішенням буде лише констатовано те, що спірний виконавчий напис є незаконним, що виключає його подальше виконання.

Позивач не ставить питання про поворот виконання чи витребування всього, що було незаконно отримано стягувачем за спірним виконавчим написом. Тому доводи про те, що існує загроза утруднення виконання рішення суду у даній справі, судом не приймаються, оскільки даний спір є немайнового характеру, тобто складнощів у його виконанні не буде, і позивачем не доведено іншого. Тому суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд також враховує те, що вжиття заходів забезпечення позову не повинно бути тотожним вирішенню (задоволенню) позовних вимог, а також порушувати прав та інтереси інших осіб, насамперед, стягувача.

В прохальній частині заяви представник заявника просить зупинити стягнення за «виконавчим провадженням». Однак така вимога є некоректною і не може бути задоволена, оскільки суд має право зупинити лише стягнення на підставі виконавчого документу, що оскаржується боржником в судовому порядку, а не зупинити виконавче провадження. Такого заходу забезпечення позову процесуальний Закон не містить, і суду не надано право зупиняти саме виконавче провадження. Такі повноваження належать виключно виконавцю.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги предмет спору і зміст можливих позовних вимог, обраний позивачем спосіб захисту, суд вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, оскільки виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог може бути утруднено лише у разі заявлення позовних вимог про поворот виконання та стягнення сум, що бути отримані стягувачем за спірним виконавчим написом. Таких вимог позивач не ставить. Позивачем не доведено, що рішення суду, яким буде визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, не буде виконуватись, тобто загроза утруднення виконання такого рішення, є лише припущенням заявника, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, на момент розгляду заяви про забезпечення позову суд не може робити висновок про те, яке саме рішення буде ухвалено за результатами розгляду справи по суті.

Таким чином, суд вважає, що заява адвоката Лапшина В.В., що подана в інтересах ОСОБА_1 є в цілому необґрунтованою, тому в її задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 158, 258, 260, 264, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката Лапшина Володимира Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не був вручений в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому її копії.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ