Справа № 569/5878/14-ц
УХВАЛА

07 грудня 2021 року м..Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого суддіКучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву АТ « ПІРЕУС БАНК МКБ» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для його пред`явлення, -

ВСТАНОВИВ:

АТ « ПІРЕУС БАНК МКБ» звернулося до Рівненського міського суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для його пред`явлення, посилаючись на те, що 10 липня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/5878/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» ухвалено додаткове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 61,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , для задоволення вимог АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», що випливають з Кредитного договору №К/08-18 від 25 березня 2008 року (зі всіма змінами та доповненнями) на загальну суму 52 718,54 дол. США, а саме: сума заборгованості (основного боргу) за кредитом в розмірі 36 711,95 дол. США, сума нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 14 138,83 дол. США, сума пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 980,13 дол. США, сума пені за несвоєчасну сплату основаного боргу в розмірі 887,63 дол. США.

На підставі вищевказаного рішення, 14 серпня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист щодо ОСОБА_2 .

Зазначений виконавчий лист банком було пред`явлено до примусового виконання до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Львів).

12 травня 2016 року державним виконавцем Відділу ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51076449.

Згідно з інформацією, отриманою стягувачем з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 30 січня 2018 року відділом ДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові зазначено, що згідно акта державного виконавця у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. Тож виконавчий лист підлягає поверненню на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, станом на день звернення із даною заявою до суду ні виконавчий лист, ні постанова про повернення виконавчого документа стягувачу до банком отримані не були.

Отже, банком виконавчий лист із постановою отримані не були, при цьому Відділ ДВС не може надати докази того, що документи дійсно були відправлені на адресу AT «ПІРЕУС БАНК МКБ».

Такі обставини є передумовами для подання стягувачем заяви про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки інші можливості для продовження виконання судового рішення, що набрало законної сили, відсутні.

Строк пред`явлення листа до виконання закінчився 30 січня 2021 року.

Оскільки виконавчий документ до банку не надходив, пред`явити його до виконання вчасно стягувач не мав можливості з причин, які об`єктивно від нього не залежали.

Оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконане, виконавчий документ не було пред`явлено до виконання в строк, визначений у виконавчому листі, тому стягувач вимушено звернувся до суду з заявою про поновлення такого строку з поважної причини, яка унеможливлювала вчинення процесуальних дій у визначений законом строк. Також обставини, які виникли протягом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не залежали від волі стягувача.

Представник заявника та боржник про дату, час та місце розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку його предявлення були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явилися, про причину своєї неявки суд не повідомили, їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви у відповідності до ч. 2 ст. 433 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку його пред`явлення, дослідивши надані суду докази, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 10 липня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/5878/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» ухвалено додаткове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 61,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , для задоволення вимог АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», що випливають з Кредитного договору №К/08-18 від 25 березня 2008 року (зі всіма змінами та доповненнями) на загальну суму 52 718,54 дол. США, а саме: сума заборгованості (основного боргу) за кредитом в розмірі 36 711,95 дол. США, сума нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 14 138,83 дол. США, сума пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 980,13 дол. США, сума пені за несвоєчасну сплату основаного боргу в розмірі 887,63 дол. США.

На підставі вищевказаного рішення, 14 серпня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист щодо ОСОБА_2 .

Зазначений виконавчий лист банком було пред`явлено до примусового виконання до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Львів).

12 травня 2016 року державним виконавцем Відділу ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51076449.

Згідно з інформацією, отриманою стягувачем з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 30 січня 2018 року відділом ДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові зазначено, що згідно акта державного виконавця у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. Тож лист підлягає поверненню на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Строк пред`явлення листа до виконання закінчився 30 січня 2021 року.

04 жовтня 2021 року на запит банку відділом ДВС було направлено письмову відповідь на адресу банку, з якої вбачається, що державним виконавцем, керуючись вимогами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про повернення виконавчого документа від 30. 01.2018 за вих. №8903 та оригінал виконавчого листа №569/5878/14-ц, виданого 14.08.2014 року Рівненським міським судом Рівненської області направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу стягувача зазначену у виконавчому документі: м. Львів, вул. Героїв УПА, 76. Згідно номенклатури справ №01.1-62 від 2018 р. термін зберігання списків згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) становить один рік. Враховуючи вищевикладене, відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не має можливості надати копії підтверджень відправки рекомендованого листа з повідомленням про вручення у зв`язку з їх знищенням».

Отже, банком виконавчий лист із постановою отримані не були, при цьому Відділ ДВС не може надати докази того, що документи дійсно були відправлені на адресу AT «ПІРЕУС БАНК МКБ».

З огляду на викладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що оригінал виконавчого листа №569/5878/14-ц було втрачено при пересиланні.

Судом встановлено, що стягнення боргу з боржника не здійснено.

Згідно з ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Відповідно до висновку Верховного суду зазначеного у Постанові від 23 вересня 2020 року, провадження № 61-10761св20, - до заяви про видачу дублікату виконавчого листа мають бути додані: довідка стягувача, державного виконавця чи органу зв`язку про втрату виконавчого листа; при втраті виконавчого листа стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що виконавчий лист втрачено і до виконання не пред`явлено.

Суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа.

З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що судове рішення не виконано, оригінал вказаного виконавчого листа втрачено.

При цьому, судом враховується, що чинний ЦПК України не передбачає надання оцінки обставинам втрати виконавчого листа та видачу дублікату виконавчого листа не ставить у залежність від поважності причин такої втрати.

Враховуючи, що зазначені обставини в справі свідчать, що оригінал виконавчого листа фактично було втрачено, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу стягувача щодо видачі дублікату виконавчого листа у справі №569/5878/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 61,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , для задоволення вимог Акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ», що випливають з Кредитного договору №К/08-18 від 25.03.2008 року (зі всіма змінами та доповненнями) на загальну суму 52 718,54 дол. США щодо ОСОБА_2 .

Згідно ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У п. 28 Рішення Європейського суду з прав людини від «11» грудня 2008 року, в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Immobiliare Saffi v. Italy», [GC], №22774/93, § 66, ECHR 1999-V).

За § 52 та § 53 рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) у такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III).

Пропуск процесуального строку це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

При цьому, відновлення процесуального строку являє собою визнання судом дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзакріплює право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Горнсбі проти Греції наголосив на гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд, яке повинно розцінюватися не лише в аспекті права особи звернутися до суду за захистом своїх прав, а і як обов`язковість боржника до виконання судового рішення. Викладене означає, що виконання судового рішення є невід`ємною частиною судового процесу з метою забезпечення положень названої статті Конвенції (права на суд).

Крім цього, у пунктах 18, 23 рішення Європейського суду у справі Ліпісвіцька проти України зазначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в пункті 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У рішеннях Європейського суду у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України зазначається про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормоюстатті 124 Конституції України.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до положень статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як зазначає Конституційний Суд України, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року№ 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно п.1ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

За таких підстав, оскільки боржником самостійно рішення суду не виконується, а пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не дає можливості АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» звернутися до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду по вказаній справі, суд вважає за необхідне заяву АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» в частині поновлення строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання також задоволити.

Керуючись ст. ст.247,258-261,263, п. 17.4Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для його пред`явлення - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листау справі №569/5878/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 61,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , для задоволення вимог Акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ», що випливають з Кредитного договору №К/08-18 від 25.03.2008 року (зі всіма змінами та доповненнями) на загальну суму 52 718,54 дол. США щодо ОСОБА_2 та поновити строк на його пред`явлення до виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Суддя Н.Г. Кучина