КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Кафтанов В.В.
Єдиний унікальний номер справи №367/1740/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Кравченко Н.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зобов'язання внести зміни до договору споживчого кредитування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У березні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк» про зобов`язання внести зміни до договору споживчого кредитування.

В обґрунтування позову зазначила, що 06 травня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого позивачу надається кредит в сумі 71 900 доларів США.

В умовах підписаного договору сторонами визначено порядок надання і повернення кредиту, а також порядок внесення змін до його змісту.

Відповідно до даного договору позивачем 06 травня 2008 року отримано 46150,00 доларів США (заява про видачу готівки № 982 від 06 травня 2008 року) та 07 травня 2008 року отримано другу частину кредитних коштів в розмірі 130037,50 грн. (еквівалент 25750,00 доларів США), згідно заяви про видачу готівки № 12 від 07 травня 2008 року. Другу частину кредитних коштів Позивач отримувала в гривні, оскільки, як пояснили працівники банку, в касі банку відсутня належна сума готівкових коштів в доларах США.

Як вбачається із змісту договору споживчий кредит надавався доларах США.

На думку позивачки , відповідач порушив вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1-2.4, 3.8 Правил, оскільки перед укладенням кредитного договору їй не надано, як споживачу, в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку відповідача. Також Позивача не попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; не надано інформації щодо методики, яка використовується відповідачем для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того, Відповідачем не отримано письмового підтвердження ОСОБА_1 про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Всупереч ч. 1 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» банком надано споживчий кредит в іноземній валюті, що на території України забороняється.

Викладене свідчить про те, що позивачка на момент укладення договору не була обізнана щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов`язань за кредитним договором, їй не надано було інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

На час укладення договору офіційний курс долара США встановлений НБУ становив 5,05 грн. Станом на 14 лютого 2017 року офіційний курс долара США встановлений НБУ становить 27,1651 грн, що є зміною обставин, щодо яких, перед укладенням договору, ОСОБА_1 виходила з того, що така зміна обставин не настане. Усунути причини, якими зумовлена зміна обставин, вона не могла, виконання договору позбавило б її тих майнових інтересів, на які вона розраховувала, та із суті договору не вбачалося, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» 10 травня 2017 року подаа заперечення проти позову. У заперечнні зазначено, що 06 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», далі Відповідач) та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 . Відповідно до умов договору відповідач надав позивачці кредит в сумі 71 900,00 доларів США, а позивачка зобов`язувався повернути кредит у встановлений договором строк та сплатити проценти за його користування.

Для забезпечення вказаного кредиту між сторонами було укладено договір іпотеки № 84817 від 06 травня 2008 року.

В зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору в лютому 2015 року банк звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2015 року задоволено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 травня 2016 року (провадження №22-ц/780/1796/16) рішення суду першої інстанції було змінено, судом додатково було встановлено ціну реалізації предмета іпотеки.

НА думку відповідача , позивачка звертаючись з позовом про зобов`язання банк перевести валюту кредитування по договору про надання споживчого кредиту в гривню по курсу НБУ на час підписання договору з 06 травня 2008 року, фактично звертається із позовом про зміну правовідносин. Посилання у зв`язку з цим на зміну офіційного курсу долара США у 2017 році, порівняно із курсом , встановленим у 2008 році , не є підставою для зміни умов договору.

Доводи позивачки, що вона виходила із того ,що така зміна не настане , і таки ризики не вбачались із тексту договору, на думку відповідача не грунтуються на вимогах закону .

Крім того, відповідач послався на висновок Верховного Суду, згідно якому підвищення курсу долара до національної валюти є наслідком світової фінансової кризи. Настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, у зв`язку з тим, що економічна криза має загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак це не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року справа № 6-93цс11).

Щодо доводів позиваки стосовно законодавчої заборони видачі кредитів в іноземній валюті помилкова,зазначив , що основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відповідно до вимог чинного законодавства АТ «УкрСиббанк» має право здійснювати кредитування в іноземній валюті на підставі Генеральної ліцензії та Дозволу Національного Банку України. Копії Ліцензії, Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.Просив у задоволенні позову відмовити .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду , позивачка. ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позову . У скарзі зазначала, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи ,які мають значення для вирішення справи і не взяв до уваги її доводи .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 28 жовтня 2021 року, 25 листопада 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Представник позивачки приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 травня 2008 року між позивачкою ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого позивачу надається кредит в сумі 71 900 доларів США.

В умовах підписаного договору сторонами визначено порядок надання і повернення кредиту, а також порядок внесення змін до його змісту.

Відповідно до даного договору позивачем 06 травня 2008 року отримано 46150,00 доларів США (заява про видачу готівки № 982 від 06 травня 2008 року) та 07 травня 2008 року отримано другу частину кредитних коштів в розмірі 130037,50 грн. (еквівалент 25750,00 доларів США), згідно заяви про видачу готівки № 12 від 07 травня 2008 року. Другу частину кредитних коштів Позивач отримувала в гривні, оскільки, як пояснили працівники банку, в касі банку відсутня належна сума готівкових коштів в доларах США.

Як вбачається із змісту договору споживчий кредит надавався доларах США.

Для забезпечення вказаного кредиту між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 84817 від 06 травня 2008 року.

В зв`язку з неналежним виконанням позивачкою умов кредитного договору в лютому 2015 року банк звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. (справа № 367/1469/15-ц). Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 травня 2016 року (провадження №22-ц/780/1796/16) рішення суду першої інстанції було змінено, судом додатково було встановлено ціну реалізації предмета іпотеки.

Статтями 6 та 627 ЦК України, визначено свободу договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє зображення у статтях 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

Кредитним договором передбачені гарантії його виконання, зокрема Сторони підтвердили, що повністю розуміють всі умови договору, свої права та обов`язки за договорами та погоджуються з ними.

Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 була обізнана з усіма його умовами, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, що вона підтвердила своїм підписом на цьому договорі. Крім того, бажання позивчальниці було направлено на настання правових наслідків, та відповідало її внутрішній волі. Кредитний договір було укладено з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, що стосується такого роду правочинів. Будь-яких належних і допустимих доказів , що вона не була обізнана про умови договору , або вони були неприйнятні для неї , ОСОБА_1 не надала ні суду першої інстанції , ні суду апеляційної інстанції. Слід зауважити , що укладений у 2008 році договір не викликав сумніву у позивачці до дня подачі позову ( березень 2017 року)

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чинної на момент укладання Договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

- сума кредиту;

- детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

- дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

- дострокове повернення кредиту;

- річна відсоткова ставка за кредитом;

- цільове призначення (мета) кредиту;

- строк дії Договору.

Саме ці всі умови, передбачені законодавством, і зазначенні в оспорюваному зі сторони Позивача Кредитному договорі № 0 від 06 травня 2008 року (а.с. 5).

Відповідно достатті 55Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем)за договором про надання споживчого кредиту,що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Оскільки між позивачем та відповідачем виникли правовідносини за договором про надання споживчого кредиту саме під час його укладення, суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, суд дійшов правильного висновку, що позивачкою не нанадано належних і допустимих доказів щодо порушення її прав, а відтак обгрнутоваано відмовив у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд ,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді