Справа № 308/7880/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року у складі судді Данка В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_2 , треті особи: Оноківська сільська рада Ужгородського району, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Ужгородська міська рада про визнання недійсними рішення Ужгородської районної ради, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ужгородської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_2 , треті особи: Оноківська сільська рада Ужгородського району, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Ужгородська міська рада про визнання недійсними рішення Ужгородської районної ради, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26.12.1990 року № 245 ОСОБА_1 виділено під індивідуальне житлове будівництво мрн. «Шахта» земельну ділянку площею 0,048 га, позиція 304. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26 квітня 1995 року № 58 передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.048 га по АДРЕСА_1 . В подальшому на підставі зазначеного рішення Ужгородська міська рада 03.10.1995 року видала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 915-0077. Окрім наведеного позивачка у встановленому порядку отримала викопіровку з місця розташування земельної ділянки, уклала з міською радою договір про забудову земельної ділянки, отримала паспорт на забудову земельної ділянки а також отримала дозвіл на виконання будівельних робіт. У Державному акті на право власності зазначається, що по сусідству з позивачем є ОСОБА_3

ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка на території мікрорайон Шахта Ужгородської районної ради на підставі державного акту серії І-ЗК № 000305, виданого Ужгородською районною радою 31.07.2000 року. В описі меж відомості про суміжного користувача (власника) земельної ділянки ОСОБА_1 відомості відсутні. Зі змісту державного акту також вбачається що підставою для видачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.10 га на території мікрорайон Шахта Ужгородської районної ради є рішення 11 сесії 23 скликання Ужгородської ради від 21 липня 2000 року.

Однак, з архівної копії рішення 12 сесії Ужгородської районної ради від 21.07.2000 року вбачається, що ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва в мікрорайоні Шахта площею 0.09 га. Таким чином, у ОСОБА_3 є більша площа земельної ділянки, ніж яка йому виділялася.

Окрім того, у державному акті міститься посилання на рішення 11 сесії 23 скликання від 21.07.2000 року. Розбіжності у рішенні та державному акті ОСОБА_3 встановлено у акті перевірки від 14.10.2008 року.

Позивач також вказує на те, що ОСОБА_3 вперше отримав земельну ділянку площею 0.048 га по АДРЕСА_2 по сусідству з гр. ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.12.1990 р. № 245. В подальшому ним також було отримано акт відводу земельної ділянки. З схеми розміщення земельних ділянок вбачається, що земельні ділянки є суміжними і межують одна з одною. Тобто ще у 1990 році відповідач знав чия по сусідству з ним є земельна ділянка. Однак, що діючий на той момент ЗК України не передбачав виділення земельних ділянок одній і тій особі для одного і того виду користування двічі. Отже, рішення Ужгородської районної ради від 12.07.2000 року та виданий на ім`я ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку є незаконними та такими, що підлягають визнанню недійсними.

За вказаних обставин, позивач просила суд:

- визнати недійсним рішення 12 сесії 23 скликання Ужгородської районної ради від 21.07.2000 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,09га для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна земельна ділянка) на території мікрорайон «Шахта» Ужгородської районної ради;

- визнати недійсним державний акт серії І ЗК № 000305 на право власності на земельну ділянку площею 0,010 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна земельні ділянка) на території мікрорайон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Ужгородської районної ради ( АДРЕСА_3 ), виданий Ужгородською районною радою 31.07.2000 року ОСОБА_3 , що реєстрований за № 351;

- витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,048га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належну на підставі Державного акту на право власності серії ЗК № 915-0077, виданого Ужгородською міською радою 03.10.1995 року.

07.03.2020 року ухвалою суду залучено до участі у справі ОСОБА_2 , як правонаступника померлого ОСОБА_3 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпуганич В.П. оскаржило його в апеляційному порядку, в якій просить скасувати дане рішення та постановити нове про задоволення позову, оскільки таке ухвалено всупереч норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано обставини, які наведено позивачем у позові та безпідставно відмовлено у його задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів рішенням № 245 від 26.12.1990 року позивачці ОСОБА_1 виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво у мікрорайоні «Шахта» площею 0,048га поз. 304.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів № 58 від 26.04.1995 року ОСОБА_1 надано у приватну власність раніше виділену земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, а саме земельну ділянку площею 0,048га по АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі вказаного рішення № 58 від 26.04.1995 року позивачці ОСОБА_1 видано Державний акт про право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності № 773. Із вказаного Державного акту вбачається, що власниками суміжних земельних ділянок являються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Окрім того, із Генерального плану зовнішніх меж земельної ділянки позивачки вбачається, що земельна ділянка площею 0,048га., межі якої ширина 16,0*16,0 метрів та довжиною 30,0*30,0 метри.

Таким чином, фактична площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , складає 0,048га.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.12.1990 року №245 ОСОБА_3 виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво у мікрорайоні «Шахта» площею 0,048га поз. 315.

Відповідно до Генерального плану застройки земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка була виділена ОСОБА_3 згідно вказаного вище рішення від 26.12.1990 року № 245, земельні ділянка площею 0,048га. вбачається, що земельна ділянка площею 0,048га., межі якої ширина 16,0*16,0 метрів та довжиною 30,0*30,0 метри.

З наявного в матеріалах справи копії Акту про відведення червоних ліній вбачається, що земельні ділянка по АДРЕСА_3 , знаходиться в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Матеріалами справи також встановлено, що рішенням XIV сесії ХХІ скликання Ужгородської районної ради народних депутатів від 17.09.1993 року на підставі п.1 ст.27 ЗК України вилучено в землі запасу району із землекористувань, а саме радгосп заводу «Ужгородський» земельну ділянку загальною площею 80,4 га, а тому числі: посовищ 60,3га, лісів 4,4 га., чагарників 3,0га, господарського двору 0,4га, під польовими шляхами 4,7га, під ставком 0,6га, під ярами 7,3га в мікрорайоні « ОСОБА_9 », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення.

Пунктом 2 даного рішення Ужгородська районна рада народних депутатів ухвалила виділити земельні ділянки загальною площею 68,1га в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » із земель запасу району під будівництво під будівництво індивідуальних житлових будинків та об`єктів інфраструктури та п.4 рішення передано повноваження районній державній адміністрації провести надання земельних ділянок громадянам під будівництво індивідуальних житлових будинків в мікрорайоні « ОСОБА_9 ».

В подальшому, розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації № 191 від 28.04.2000 року ОСОБА_10 , користуючись повноваженнями, наданими рішенням XIV сесії ХХІ скликання Ужгородської районної ради народних депутатів від 17.09.1993 року, громадянину ОСОБА_3 виділено також земельну ділянку площею 0,04га в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та надано дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку з необхідними господарськими будівлями та спорудами.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ужгородської районної ради від 21.07.2000 року 12 сесії ХХІІІ від 21.07.2000 року скликання ухвалено припинити право власності громадян на земельні ділянки, згідно додатку № 1 та надати у приватну власність громадянам земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в мікрорайонах «Східний», «Електродвигун», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Лазський берег» згідно додатків 2 6.

Так, згідно додатку № 4 до рішення 12 сесії 23 скликання Ужгородської районної ради віл 21.07.2000 року вбачається, що ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » площею 0,09га.

В подальшому, на підставі рішення 11 сесії 23 скликання Ужгородської районної ради народних депутатів від 21.07.2000 року, ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку у мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », про що видано Державний акт серії І ЗК № 000305, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 351.

Відповідно до Генерального плану зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка була виділена ОСОБА_3 згідно вказаного вище рішення від 11 сесії 23 скликання від 21.07.2000 року, земельна ділянка площею 0,10га. вбачається, що земельна ділянка площею 0,048га., межі якої ширина 16,0*16,0 метрів та довжиною 60,0*60,0 метри.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 10 ЗК Української РСР (діяв до 01.01.1992 року, в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) районні Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території району вирішують відповідно до статей 16,54 цього Кодексу питання про надання землі в користування, видають землекористувачам документи на право користування землею.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 11 ЗК Української РСР міські ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста надають у користування земельні ділянки, видають землекористувачам документи на право користування землею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 11 ЗК України, діяв у період з 01.01.1990 р. по 01.01.2002 р. в редакції, на момент існування спірних правовідносин, до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин та їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 10 ЗК України до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належать передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 17 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки

Згідно із ч.2 ст. 52 Закону Української РСР «Про місцеві ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» (в редакції на момент існування спірних правовідносин), виконавчий комітет забезпечує вирішення всіх питань управління, що належать до відання Ради, за винятком віднесених до її виключної компетенції.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про надання у користування чи передачу у власність земельних ділянок належить до компетенції тієї Ради народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка. При цьому, їх виконавчі комітети можуть вирішувати тільки питання, що належать до відання тієї ради, якою вони обрані.

У п.27 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів № 245 від 26.12.1990 року зобов`язано громадян, яким виділено земельні ділянки, в тому числі і позивачку ОСОБА_1 , нотаріально посвідчити договори про надання в безстрокове користування земельну ділянку. ОСОБА_1 не надала суду такого договору щодо виділеної їй земельної ділянки, що свідчить про недотримання нею порядку набуття права користування земельною ділянкою.

В той же час, рішення XIV сесії ХХІ скликання Ужгородської районної ради народних депутатів від 17.09.1993 року про вилучення із землекористувань радгоспу заводу «Ужгородський» та переведення у землі запасу Ужгородського району земельну ділянку загальною площею 80,4 га.

В послідуючому розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації № 191 від 28.04.2000 року у відповідності до повноважень, наданих рішенням XIV сесії ХХІ скликання Ужгородської районної ради народних депутатів від 17.09.1993 року, ОСОБА_3 виділено в мікрорайоні «Шахта» земельну ділянку площею 0,04га та надано дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку з необхідними господарськими будівлями та спорудами.

Вказані рішення є чинними і ніким не оскарженими.

Згідно листа Управління Держкомзему в Ужгородському районі закарпатської області від № 05-08/Я-151 від 17.05.2011 року вбачається, що територія мікрорайону «Шахта», а саме урочище «Підлипники» у період з 1990 року і станом на сьогодні відносилась і відноситься до земель Ужгородського району (територія Оноківської сільської ради). Відповідно , земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 000305 від 31.07.2000 розташована в межах Ужгородського району, а саме на території Оноківської сільської ради за межами населеного пункту. Оноківці.

Тобто, земельна ділянка, яка згідно оскаржуваних рішень Ужгородської районної ради та державного акту на право приватної власності на землю була виділена у власність ОСОБА_3 , станом на липень 2000 року була розташована на території земель запасу саме Ужгородської районної ради, а не Ужгородської міської ради, а тому приймати рішення щодо передачі у користування чи власність громадянам відповідної земельної ділянки належало саме до компетенції Ужгородської районної ради. Оскільки земельну ділянку в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було попередньо вилучено у користувача радгоспзаводу «Ужгородський» та переведено у землі запасу Ужгородської районної ради рішення відповідача12 сесії 23 скликання від 21.07.2000 р. в частині виділення ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку із земель запасу районної ради прийнято з дотриманням вимог закону, а тому підставі для визнання такого і виданого на підставі нього державного акту відсутні.

Суд першої інстанції правильно встановив, що фактичне збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 до розміру площі 0,09 га відбулося за рахунок видання розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації № 191 від 28.04.2000 року ОСОБА_10 , на виконання рішенням XIV сесії ХХІ скликання Ужгородської районної ради народних депутатів від 17.09.1993 року, про виділ земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,04 га, та як наслідок ухвалення рішення Ужгородської районної ради від 21.07.2000 року 12 сесії ХХІІІ від 21.07.2000 року.

Суд першої інстанції також дійшов правильних висновків, що оскарженими рішенням та державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не порушено законних прав позивачки.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу ОСОБА_3 згідно оскаржених рішення та державного акту на право приватної власності на землю було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га за адресою мікрорайон «Шахта» Ужгородської районної ради. В той час, як апелянтці ОСОБА_1 згідно рішень виконкому Ужгородської міської ради від 26.12.1990р. та від 26.054.1995 р. та державного акту на право приватної власності від 03.10.1995 року було виділено у власність земельну ділянку із іншою площею 0,048 га по АДРЕСА_1 . Підстав вважати, що відповідні земельні ділянки накладаються не має.

Окрім того, Оноківська сільська рада під час розгляду справи у відзиві на позовну заяву та додатково у листі від №818/02-3 від 29.11.2017 року зазначила, що було проведено обміри земельних ділянок, належних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та встановлено, що фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 складає 0,048 га, а фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 , складає 0,09 га. При цьому Оноківською сільською радою додано виписку з копії Генерального плану забудови території Оноківської сільської ради за межами населеного пункту мкрн. «Підлипники», де нанесено двома кольорами(червоним і синім) результати обмірів, з яких вбачається, що земельна ділянка належна ОСОБА_1 та спірна земельна ділянка належна ОСОБА_3 взагалі не накладаються.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав на акт перевірки від 14.10.2008 року, складеного Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Закарпатській області. Однак, даний акт не є належним, допустимим та достовірним доказом, який підтверджує факт накладання земельної ділянки позивача із спірною земельною ділянкою ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції також обґрунтовано не взято до уваги наданий представником позивача ОСОБА_4 висновок судового земельно технічного дослідження від 19.08.2020 року № Д0033/2020, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, і є неналежним та недопустимим доказом.

Так, згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Однак, у висновку судового земельно технічного дослідження від 19.08.2020 року № Д0033/2020 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Окрім того, із вказаного висновку вбачається, що такий було складено без безпосереднього дослідження його об`єкта, а саме висновок було складено на підставі матеріалів, наданих стороною позивача, без виходу експертом на земельні ділянки і їх безпосереднього дослідження, без дослідження технічної документації на дані земельні ділянки.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивачем не доведено порушення її законних прав та інтересів. та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують і не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у позові.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпуганич Василь Петрович залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий :

Судді: