Справа № 522/2324/20
Провадження № 2/522/2817/21
09 лютого 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Донцова Д.Ю.
за участі секретаря судового засідання - Смоковій А.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав,-
До Приморського районного суду м. Одеси 11.02.2020 року звернулась позивачка ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав.
В обґрунтуванні позовної заяви зазначено, що 06.06.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що в Комітеті запису актів цивільного стану адміністративного департаменту адміністрації м. Тюмені в Рофійській Федерації зроблено відповідний актовий запис №2177. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, малолітню доньку ОСОБА_3 було залишено на утриманні матері - ОСОБА_1 . Окрім цього, Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2018 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з несплатою аліментів, у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 29 025,00 грн., розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 05.04.2017 року по 06.01.2020 року становить 8 851,04 грн. Як зазначила позивачка, ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, не сплачує аліменти, на даний час відповідач проживає в Російській Федерації зі своєю новою сім`єю, з 2012 року в Україні не з`являвся, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини за період з 05.04.2017 року по 06.01.2020 року у розмірі 8 851,40 грн. та позбавлення ОСОБА_2 , громадянина Російської Федерації, батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2020 року Приморський районним суд м. Одеси доручив компетентному суду Російської Федерації виконати судове доручення шляхом: вручення судових документів відповідачу у справі - громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає на території Російської Федерації за адресою: АДРЕСА_1 ; відібрання від громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розписки про сповіщення його про час та місце судового засідання, яке відбудеться в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси за адресою: Україна, Одеська область, місто Одеса, вул. Балківська, 33, кабінет 207 о 10 годині 05 хвилин 01 грудня 2020 року.
Суддею Ленінського районного суду м. Тюмень (Російська Федерація) ОСОБА_4 було розглянуто судове доручення Приморського районного суду м. Одеси та ухвалою від 25.08.2020 року призначено судове засідання на 16.09.2020 року .
30.11.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли документи складені Ленінським районним судом м. Тюмень (Російська Федерація) в ході виконання доручення Приморського районного суду м. Одеси про вручення судових документів ОСОБА_2 , а саме: підтвердження про вручення відповідачу по справі ОСОБА_2 позовну заяву та повідомлення про дату, місце та час судового засідання, призначеного на 01.12.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав вказані документи 16.09.2020 року в Ленінському районному суду м. Тюмень (Російська Федерація). Разом із документами до суду надійшла розписка відповідача про його згоду на отримання повідомлень суду про дату, місце та час судового засідання за допомогою СМС-повідомлень за вказаним ОСОБА_2 номером мобільного телефону.
01.12.2020 року представник позивача подав клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, та надав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.02.2021 року.
У судове засідання позивачка та представник позивача не з`явились, в матеріалах справи наявна заяву представника позивача про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи, в якій позовні вимоги підтримали.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідача ОСОБА_2 було повідомлено належним чином про існування позовної заяви до нього, предметом якої є стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини за період з 05.04.2017 року по 06.01.2020 року у розмірі 8 851,40 грн. та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому суд враховує позицію Верховного Суду України, викладено в постанові у справі №0870/8014/12 від 15.05.2019 року, згідно якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 09.02.2021 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (громадянин Російської Федерації) є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Комітеті запису актів цивільного стану адміністративного департаменту Адміністрації м. Тюмені в Рофійській Федерації зроблено запис акту про народження №1384, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Комітетом запису актів цивільного стану адміністративного департаменту Адміністрації м. Тюмені в Рофійській Федерації від 09.02.2013 року (мовою оригіналу) та копією перекладу свідоцтва про народження з російської мови на українську мову, посвідченого 17.12.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з 23.09.2014 року набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», та відповідно до законодавства України є громадянкою України з 03.02.2013 року, що підтверджується копією Довідки №353734 про реєстрацію особи громадянином України ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області від 26.09.2014 року.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2015 року у справі №522/4440/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.06.2012 року в Комітеті запису актів цивільного стану адміністративного департаменту адміністрації м. Тюмені в Рофійській Федерації, актовий запис №2177, було розірвано, та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залишено на утриманні матері - ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили 28.04.2015 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2018 року у справі №522/6516/17 з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили 02.04.2018 року.

Приморським районним судом м. Одеси від 01.03.2018 року видано Виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дитини по справі №522/6516/17.

Як зазначила позивачка, відповідач не виплачував аліменти у повному обсязі, а тому у нього виникла заборгованість.

У зв`язку з несплатою аліментів, у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 05.04.2017 року по 06.01.2020 року у розмірі 29 025,00 грн. в розрахунку за кожний місяць по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно наданого позивачем розрахунку по сплаті аліментів.

Відповідно до наданого розрахунку, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 05.04.2017 року по 06.01.2020 року становить 8 851,04 грн.

На спростування наданого позивачем розрахунку стороною відповідача не надано будь-яких доказів чи заперечень у відзиві, заявах чи клопотаннях.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, які регулюються нормами ЦК України і СК України.

Для відповідача така відповідальність встановлена ст. 196 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Згідно позовних вимог та доводів позивачки, за прострочення сплати аліментів за період з 05.04.2017 року по 06.01.2020 року розмір пені становить 8 851,04 грн.

Жодних доказів на підтвердження поважності причин несплати аліментів за визначений період відповідачем не надано.

Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 05.04.2017 року по 06.01.2020 року у розмірі 8 851,04 грн.

Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача, суд виходить із наступного.

Встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 30.01.2020 року, виданої ОСББ «Нова Аркадія».

Як зазначила позивачка, ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, не сплачує аліменти, на даний час відповідач проживає в Російській Федерації зі своєю новою сім`єю, з 2012 року в Україні не з`являвся, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Моральним та духовним вихованням, розвитком, лікуванням, а також матеріальним забезпеченням дитини займається позивачка.

Мати дитини ОСОБА_1 цікавиться навчаннями дитини, відповідально ставиться до її виховання, щоденно приводить та забирає дитину зі школи, оплачує відвідування уроків, у свою чергу батько ОСОБА_2 не відвідував батьківські збори, не цікавиться та не проявляє інтерес до шкільного життя доньки.

На підтвердження вказаних обставин позивачка надала суду копію характеристики від 29.01.2020 року Одеського ліцею №81 ОМР та копію характеристики КПНЗ «Дитяча музична школа №8 м. Одеси» ОМР від 31.01.2020 року, відносно ОСОБА_3 .

Доказів протилежного суду стороною відповідача не надано.

Відповідно до Довідки ТОВ «Черноморськ Транссвервіс» від 31.03.2020 року позивачка працює менеджером ТОВ «Черноморськ Транссвервіс» та має посадовий оклад 4 900,00 грн. на місяць.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 №01-11/2033/1 від 27.11.2020 року встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

При розгляді даної справи судом не встановлено наявність порушення інтересів дитини та необґрунтованості Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 №01-11/2033/1 від 27.11.2020 року.

У свою чергу, відповідачем не надано будь-яких пояснень, заперечень щодо позбавлення його батьківських прав чи доказів, які спростовують посилання позивачки на обставини справи у відзиві чи інших заявах.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі №753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У п.54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27.11.1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996 року, п. 78).

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток свого доньки ОСОБА_3 , не забезпечує її матеріально, участі у її вихованні не приймає, не забезпечує її необхідним навчанням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що на думку суду, вказує на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2458 від 07.02.2020 року.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір у розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст. 247, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 851 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одну) гривню 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складений 09.02.2021 року.

Суддя Донцов Д.Ю.