КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3340/2021 Доповідач - Кулікова С.В.
У х в а л а

м. Київ Справа № 755/10972/19

05 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кулікової С.В., розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію станом на 01 серпня 2018 року у розмірі 5 383 грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» інфляційні втрати за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 918 грн. 24 коп., три проценти річних за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 217 грн. 56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 30 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_1 на електронну адресу Київського апеляційного суду надіслав апеляційну скаргу, яка підписана ЕЦП, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, справу передати за підсудністю.

08 грудня 2020 року Київським апеляційним судом направлено до Дніпровського районного суду міста Києва запит від 04 грудня 2020 року про витребування справи.

16 грудня 2020 року цивільна справа надійшла до Київського апеляційного суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання на адресу Київського апеляційного суду обґрунтованої заяви про поновлення, визначеного в ст. 354 ЦПК України, строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року із зазначенням підстав його пропуску.

04 січня 2021 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду відповідач ОСОБА_1 надіслав клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, у якому просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року, зазначивши, що апеляційну скаргу він надіслав електронною поштою на електронну адресу Дніпровського районного суду міста Києва 10 вересня 2020 року, тобто в межах тридцятиденного строку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2021 року вказані відповідачем підстави пропуску строку визнані судом неповажними та апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом подання на адресу Київського апеляційного суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року, вказавши інші підстави для поновлення строку.

01 лютого 2021 року, на виконання вимог вищезазначеної ухвали, відповідач ОСОБА_1 надіслав клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, у якому зазначив, що апеляційну скаргу повторно він направив 30 жовтня 2020 року, а не 30 листопада, і що підписати заяву ЕЦП заднім числом технічно неможливо.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи поданого клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, приходжу до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено судове рішення.

Згідно супровідного листа Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року сторонам було направлено копію тексту рішення суду.

10 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 надіслав на електронну пошту Дніпровського районного суду міста Києва апеляційну скаргу на рішення суду.

15 вересня 2020 року матеріали цивільної справи було направлено до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, з підстав того, що вона не була підписана ОСОБА_1 .

06 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду.

12 жовтня 2020 року матеріали цивільної справи було направлено до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу було повернуто відповідачу, з тих підстав, що вона не підписана відповідачем.

22 жовтня 2020 року копію ухвали Київського апеляційного суду було направлено на електронну адресу відповідача.

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року, яка підписана ЕЦП.

У заяві про усунення недоліків апеляційної скарги від 01 лютого 2021 року за вх. № 10378 ОСОБА_1 зазначає, що апеляційну скаргу повторно він направив саме 30 жовтня 2020 року, а не 30 листопада, і що підписати заяву ЕЦП заднім числом технічно неможливо.

Апеляційна скарга на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла 30 листопада 2020 року, вх. № 119983 (а.с. 94).

Згідно відомостей протоколу створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису, підпис створено та перевірено успішно, цілісність даних підтверджено, дата та час: 13:35:23 30.11.2020 (а.с. 97).

Отже, вказані відповідачем підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, тому визнаються судом неповажними.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Частина 3 цієї статті встановлює, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З огляду на вищевикладене, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: