Провадження № 2/428/509/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Оверченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Гребенюка Олександра Сергійовича в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Гребенюк Олександр Сергійович в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.06.2015 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Генеральна угода), згідно з якою відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 5220,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 до 25 числа кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, тому зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за Генеральною угодою відповідач станом на 18.11.2019 має заборгованість у загальній сумі 13 507, 81 грн., яка складається з наступного: 4 760, 34 грн. - заборгованість за кредитом, 2 122, 07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6 625, 40 грн. - заборгованість за пенею. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не сплачує, що є порушенням прав АТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.06.2015 у загальному розмірі 13 507, 81 грн. та судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн.

На виконання ухвали суду представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі, посилаючись на наступне. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача зазначає, що на момент подачі позову до суду, а саме грудень 2019 року строк позовної давності до зазначених позовних вимог сплив. Що ж стосується нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості у період проведення антитерористичної операції, представник відповідача вважає, що відповідач є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, тому фактично після 14.04.2014 банківським установам забороняється нараховувати штрафні санкції.

За таких обставин, на думку представника відповідача, слід відмовити у позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у повному обсязі.

Представником позивача ОСОБА_3 надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено наступне. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 02.06.2015 по 30.06.2016, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. Відповідач підписуючи Генеральну угоду приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, що разом складають кредитний договір. Що ж до посилання представника відповідача на застосування судом строків позовної давності, ОСОБА_3 відзначає, що відповідач неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 03.06.2017, а позивач звернувся з позовом до суду 05.12.2019, тобто до спливу строку позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н від 20.05.2010 відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитку з ідентифікацією з паспортом. У вказаній заяві зазначена назва кредитки «Універсальна», розмір кредитного ліміту не зазначений, будь-який розмір відсотків за користування кредитом відсутній.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н від 20.05.2010, підписаної відповідачем, вона погодилась з тим, що ця «Анкета-заява» разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.06.2015, яка була укладена з метою створення умов для виконання зобов`язань по кредитному договору від 08.12.2010 (далі Договір 1), ОСОБА_1 отримала від банку терміновий кредит у розмірі 5 560, 52 грн. на строк 12 місяців з 02.06.2015 по 30.06.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 5 220, 52 грн. в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені у заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 459,29 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.06.2016.

Згідно із п. 1.1.1-1.1.3 Генеральної угоди сторони узгодили за Договором 1: зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме проценти на 404,23 грн., комісію на 275,77 грн., пеню на 0 грн., штраф на 511, 90 грн. Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди становить 5 560, 52 грн.

Згідно п. 2.5 Генеральної угоди позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою та Умовами та правилами.

Згідно п. 2.8 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочки.

У позовній заяві зазначено, що відповідач станом на 18.11.2019 має заборгованість у загальній сумі 13 507, 81 грн., яка складається з наступного: 4 760, 34 грн. - заборгованість за кредитом, 2 122, 07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6 625, 40 грн. - заборгованість за пенею.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на січень 2013 року) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Стосовно вимог про стягнення фактично отриманих відповідачем коштів та вимог про стягнення відсотків за користування коштами згідно із укладеним між сторонами договором суд зазначає наступне.

Із урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку про те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору.

Проте, згідно зі ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно з умовами Генеральної угоди, яка підписана сторонами, ОСОБА_1 отримала від банку терміновий кредит у розмірі 5 220, 52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, у зазначені у заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Отже, умовами укладеної між сторонами Генеральної угоди передбачено щомісячне виконання відповідачем зобов`язання.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 02.06.2015 визначено, що відповідно до ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою.

Згідно із п. 90, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 02 червня 2015 року по 18 листопада 2019 року в сумі 2 122, 07 грн.

Оскільки, сторони погодили, що відповідач повинен погашати заборгованість по кредиту починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, та із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по погашенню кредиту відповідачем здійснено 03 червня 2017 року в сумі 500 грн., тому з 26 червня 2017 року почався 31-денний відлік порушення відповідачем строків погашення заборгованості за вказаною Генеральною угодою.

Таким чином, строком повернення кредиту у повному обсязі відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди є 26 червня 2017 року.

Отже, позивач мав право нараховувати відповідачу відсотки з розрахунку 0,833% на місяць на кредит у розмірі 5 220, 52 грн. лише в погоджений сторонами період з 02.06.2015 по 26.06.2017.

Тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 26 червня 2017 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 26 червня 2017 року, тому вимога банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26 червня 2017 року по 18 листопада 2019 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

В підсумку, відповідач мав сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 5 560, 52 грн. та суму відсотків за користування кредитом за період з 02.06.2015 по 26.06.2017.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 також зазначено, що так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно з випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», яка надана позивачем, відповідач фактично отримала в АТ КБ «Приватбанк» і використала на власний розсуд грошові кошти у сумі 5 560, 52 грн.

Доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав.

Судом було встановлено, що зазначені грошові кошти відповідач банку не повернула, що порушує права позивача та за змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України надає йому право вимагати виконання боржником свого обов`язку в будь-який час шляхом звернення до суду з позовом про повернення фактично отриманої суми лише кредитних коштів у розмірі 5 560, 52 грн.

Разом з тим, з виписки по рахунку, наданої позивачем вбачається, що 02.06.2015, 24.07.2015, 06.02.2017, 13.02.2017, 15.02.2017, 22.03.2017, 22.05.2017, 31.05.2017, 03.06.2017 відповідачем було сплачено на користь АТ КБ «Приватбанк» кошти на погашення за наданим кредитом: 100 грн., 400 грн., 1257 грн., 300 грн., 8, 1 грн., 100 грн., 230 грн., 500 грн. та 500 грн. відповідно.

Зазначені кошти слід вважати погашенням заборгованості по відсоткам за користування кредитом, тому відсотки стягненню з ОСОБА_1 у сумі 2 122, 07 грн. не підлягають.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання виконала не в повному обсязі, тому станом на 18.11.2019 за нею утворилася заборгованість в сумі 4 760, 34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд не погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за пенею, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно із довідкою Відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 13.12.2019 № 13883 місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано в м. Сєвєродонецьку з 18.09.2010 по теперішній час.

Ураховуючи, що з 14.04.2014 на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею у сумі 6 625, 40 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми згідно з розрахунком заборгованості нараховані за період з 20.09.2015 по 18.11.2019, тобто всупереч вищезазначеному Закону у період дії мораторію на їх нарахування.

Відповідачем було заявлено про застосування до вимог позивача строків позовної давності (загальної та спеціальної).

Виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності до вимог позивача щодо повернення кредиту, про що заявив відповідач, оскільки позивач не пропустив строку для звернення до суду з цією вимогою.

До вимог позивача про стягнення пені строки позовної давності не застосовуються, оскільки їх нарахування є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № ІНВ95В2UV2 від 25.11.2019 про сплату судового збору у сумі 1921, 00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 676, 96 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.06.2015 у сумі 4 760 (чотири тисячі сімсот шістдесят) грн. 34 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 676 (шістсот сімдесят шість) грн. 96 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, ;

- відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 06.12.2021 року.

Суддя І. С. Посохов