Справа № 368/146/21
Рішення

Іменем України

"08" липня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Балацька В.В.

За участі:

Представник позивача - адвокат Матюшенков Д.В.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», треті особи, - приватний нотаріус Івано - Франківського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд, -

В С Т А Н О В И В :

22.02.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», треті особи, - приватний нотаріус Івано - Франківського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, (а.с., 1 - 8), в прохальній частині якого позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. З метою підготовки справи до розгляду витребувати від Приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича (76000, Івано-Франківська обл., м. Івано- Франківськ, вул. Михайла Грушевського, буд. 17, тел.: +38(0342)72-58-08) виконавчий напис від 02.11.2020 року, який було зареєстровано в реєстрі за № 5046, з усіма документами, що стали підставою для його чинення.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем від 02.11.2020 року, який в реєстрі зареєстровано за №5046, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк", за кредитним договором № 700007789 від 19.06.2008 року та витрат за вчинення виконавчого напису.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Адьфа-Банк" на його користь понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, позивач в мотивувальній частині обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

02.11.2020 року Приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарас Володимирович (далі - приватний нотаріус), розглянувши заяву Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі - Відповідач) про вчинення виконавчого напису, прийшов до переконання вчинення виконавчого напису, який, було зареєстровано в реєстрі за № 5046 (далі - виконавчий напис).

Згідно змісту виконавчого напису, його, - ОСОБА_1 (далі - Позивач) стягнуто на користь Відповідача заборгованість, що виникла за Кредитним договором № 700007789 від 19 червня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, (надалі - "Кредитний договір"), який укладений між ЗАТ "АЛЬФА-БАНК", правонаступником якого є Відповідач.

Як вказано у виконавчому написі "Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з о і липня 2017 року по 01 липня 2020 року.

Сума заборгованості складається з:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4765 (чотири тисячі сімсот шістдесят п`ять) дол. США 08 центів;

- прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 991 (дев`ятсот дев`яносто один) дол. США 39 центів;

- строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 (нуль) дол. США 00 центів;

- строкова заборгованість за відсотками та комісією - 0 (нуль) дол. США 00 центів;

- штрафні санкції - 0 (нуль) дол. США 00 центів;

- суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Загальна сума заборгованості 5756 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) дол. США 47 центів (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,45, становить: 163 771 (сто шістдесят три тисячі сімсот сімдесят один) грн. 57коп.) та 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп".

В свою чергу, він вважає, що вказаний вище виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав:

- З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про знесеннязмін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису-додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положеннямстатті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

Ухвалою від 06.03.2017 року у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання.

Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017 року. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 була відновлена.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України" від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 24.11.2017 року № 92.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таким чином, слід зауважити, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні і повинен був відмовити Відповідачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат".

Пункт 1 Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким Кредитний договір - не являється

Зважаючи на вищевикладене, Кредитний договір, з виконавчим написом не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості Позивача перед Відповідачем.

Згідно ст. 87 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ "Про нотаріат" (далі - Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 87 Закону № 3425-ХІІ, Кабінет міністрів України постановою від 29.06.1999 року за № 1172, затвердив перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік).

Крім того, Міністерством юстиції України відповідно до статті 2 - 1 Закону № 3425-ХІІ та з метою вдосконалення порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Наказом від 22.02.2012 за № 296/5, було затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок).

Згідно п. 1.2 ст. і глави 16 Порядку, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.3.2 ст. з глави 16 Порядку заборгованість підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

П. 3.5. ст. з глави 16 Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Разом із цим, з п.п. а,б п. 2 розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", Переліку, вбачається, що для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Ним взято до уваги тільки розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором (прострочена заборгованість суми боргу за тілом кредиту, за відсотків та за комісією), який зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача. Тобто, виконавчий напис було вчинено виключно на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог до Позивача.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020.

Крім того в розрахунку Відповідача не зазначено взагалі за який період утворилась заборгованість, та чи була здійснена будь-яка оплата. В написі було зазначено що стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020, однак не вказано коли настав строк оплати.

Однак за відсутності графіку платежів та доказів часткової оплати, у приватного нотаріуса відсутня жодна можливість перевірити залишок по кредиту. Крім того, з наданого Відповідачем розрахунку не вбачається ані часткової сплати, ані графіку платежів по кредиту.

Проте, за відсутності такої інформації, нотаріус не в змозі перевірити безспірність наявної суми заборгованості.

- Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як зазначалося вище, 19.06.2008 року Позивачем була укладено Кредитний договір з датою остаточного повернення Кредиту до 20.06.2015 року (п.2.3. Кредитного договору).

Сам виконавчий напис приватний нотаріус вчинив лише 02.11.2020 року. Таким чином з цього слідує, що за наявності безспірності вимог (які приватний нотаріус не дослідив), останній міг вчинити виконавчий напис, лише з урахуванням 3-х років згідно ст. 88 Закону № 3425-ХІІ.

- Як зазначалося вище, між Позивачем та ЗАТ "Альфа-Банк" 19.06.2008 року було укладено Кредитний договір.

В той же час із заявою про вчинення виконавчого напису звернувся не ЗАТ "Альфа-Банк", а Відповідач.

Однак, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 11 та ч.2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникає з договорів.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: правонаступництва.

Частинами 1, 2 ст. 513 ЦК України, передбачені форми правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні, а саме:

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України, Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Враховуючи, що Позивача не було повідомлено про зміну кредитора, останній був позбавлений можливості виконувати взяті на себе зобов`язання перед Відповідачем.

В той же час в матеріалах справи, що слугували підставою для вчинення виконавчого напису, відсутні докази як правонаступництва, так і повідомлення Позивача про нового кредитора.

Підсумовуючи вищенаведене, звернутає увагу суду на ту обставинну, що в даних правовідносинах є спір про право, зокрема право Відповідача вимагати від Позивача сплати заборгованості. Тому у даному випадку вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Згідно п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", винесеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

При цьому для суду не є важливим який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Тому з урахуванням вищенаведеного вважає, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису:

- не переконався належним чином у безспірності підстав та розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом;

- не дотримався законні вимоги щодо строку вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим порушив норми ст. 88 Закону України "Про нотаріат";

- мав право вчиняти виконавчі написи, щодо нотаріальних договорів.

Тому вважає, мщо його право при вчиненні виконавчого напису нотаріуса відносно нього, як боржника на договорі кредитування на умовах безспірності, тобто яким засвідчується безспірність на момент вчинення, - є порушеними, та підлягають захисту, - шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки серед способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених частиною другою ст. 16 ЦК України, існує такий, як припинення дії, яка порушує право.

Питання підсудності даної справи:

- Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Разом із цим, згідно ст. 24 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Враховуючи, що місце проживання та роботи Позивача (боржника) є саме місто Кагарлик, тому даний спір підсудній Кагарлицькому районному суду Київської області.

На виконання вимог вказаної п. 6, 7, 8, 9, ю ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне:

- п.6. - Позивачем не вживалися заходи врегулювання спору у досудовому порядку, оскільки законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ.

- п. 7 - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, Позивачем не здійснювалися.

- п.8 - усі докази, що були наявні у Позивача, були додані до позовної заяви в розділі "Додатки".

- п. 9 - Позивачем було понесено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що був сплачений як за позовну вимогу немайнового характеру. Також Позивачем будуть понесені вимоги на правову допомогу, докази чого останній долучить до матеріалів справи, у встановлені законом строки.

- п. 10 - надає власне письмове підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Таким чином, на підставі викладеного й у відповідності ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", керуючись ст. ст. 2, 4, 23, 27, 43, 58, бо, 62, 175, 184, ЦПК України, - позивач просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині його позовної заяви.

22.02.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/146/21, провадження № 2/368/335/21, ( а.с., 19).

12.03.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 - 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 10 год. 00 хв. 13.04.2021 року, ( а.с., 20 - 21).

В підготовче судове засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - з`явився його представник, - адвокат Матюшенков Д.В., (а.с., 33).

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 13.04.2021 року, представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Матюшенков Д.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив провести підготовче судове засідання у відсутності осіб, що не з`явилися, та призначити справу до слухання по суті.

В судове засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, представник відповідача, - Акціонерного товариства «Альфа - Банк», - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач не надіслав на адресу суду письмовий відзив у строки, які вказані в резолютивній частині ухївали суду про відкриття провадження у справі.

Відповіда не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи чи про слухання справи у відсутності його представника.

З огляду на вищезазначені обставини справи в частині неявки в судове засідання представника відповідача, - судом визнано таку неявку представника відповідача в підготовче судове засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, - неповажно, та, відповідно, такою - яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, третя особа, - приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Т.В. - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмове пояснення по суті спору (яке повинно відповідати вимогам, що ставляться до відзиву на позовну заяву), в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність.

З огляду на вищезазначені обставини справи в частині неявки в судове засідання третьої особи, - судом визнано таку неявку третьої особи в підготовче судове засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, - неповажною, та, відповідно, такою, - яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, третя особа, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмове пояснення по суті спору (яке повинно відповідати вимогам, що ставляться до відзиву на позовну заяву), в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність.

З огляду на вищезазначені обставини справи в частині неявки в судове засідання третьої особи, - судом визнано таку неявку третьої особи в підготовче судове засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, - неповажною, та, відповідно, такою, - яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

13.04.2021 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання у відсутності представника відповідача та третіх осіб, по результатах проведення якого судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарадчої кімнати) ухвалу, на підставі якої закрито підготовче судове провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 17.05.2021 року.

16.04.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначено наступне:

- В провадженні Кагарлицького районного суду Київської обл. перебуває на розгляді справа № 368/146 21 за позовом ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_2 та/або Позивач, боржник) до Акціонерного товариства "Альфа Банк"(надалі - AT «Альфа Банк» та/або Відповідач, стягувач) третя особа 1 яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (надалі - Приватний нотаріус та/або третя особаї), третя особа 2 яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний виконавець виконавець виконавчого округу Київської обл. Чучков Михайло Олександрович (надалі - Приватний Виконавець та або/ третя особа 2), про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5046, вчинений 02.11.2020 року

Також, просить стягнути на користь ОСОБА_3 суму судового збору.

Судом встановлено строк на подачу відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

З ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва про відкриття провадження від 12.03.2021 №368/146/21, Відповідач отримав 26.03.2021 засобами Укрпошти (трек номер 764).

Відповідно до ч. 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), особи, що приймають участь у справі мають право, зокрема, надавати письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

АТ «Альфа банк» не може погодитись з доводами Позивача викладених в позовній заяві, вважає їх необгрунтованими, та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, порушують законні права та інтереси АТ «Альфа Банк», виходячи з наступного.

1. Щодо зміни назви ЗАТ «Альфа Банк» на АТ «Альфа Банк»:

- АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК» (далі за текстом - «Банк») є юридичною особою, створеною і зареєстрованою за законодавством України, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Б анк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником: усіх прав і зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК», шо був створений відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 01.06.2009 року (Протокол №3/2009), код СДРПОУ 23494714 та виступав правонаступником усіх прав і зобов`язань Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк», що був створений відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2000 року (Протокол № 3/2000), який виступав правонаступником усіх прав і зобов`язань Акціонерного Комерційного Банку «Київський інвестиційний банк», що був створений відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 22 липня 1997 року (Протокол № І), що виступав правонаступником усіх прав і зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний Банк «Київінвестбанк», створеного за рішенням зборів учасників від 21 листопада 1995 року, який у свою чергу виступав правонаступником усіх прав і зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного Балку споживчої кооперації «Віто», створеного відповідно до установчого договору від 18 листопада 1992 року і зареєстрованого Національним банком України 24 березня 1993 року за№ 158)

Станом на сьогодні установа привела своє найменування і тип акціонерного товариства у відповідність до змін законодавства. У зв`язку з чим Загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) Банку з Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Альфа Банк».

Ці зміни пов`язані з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів», яким внесено зміни до Законів України «Про банки і банківську діяльність» та «Про акціонерні товариства» в частини можливості банків в Україні створюватися у формі акціонерних товариств і вимог до публічних і приватних акціонерних товариств.

АТ «Альфа Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «Альфа Банк».

Обставини справи:

19.06.2008 року між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «Альфа Банк» (правонаступником якого є АТ "Альфа Банк") та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 700007789 (надалі - кредитний Договір) (примірник надано позивачем).

Відповідно до умов вищевказаного кредитного Договору, банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредиту сумі 23 458 дол. США 65, а Позивач в свою чергу зобов`язується повернути наданий кредиті сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього «графіком погашення кредиту».

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_1 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором

Банк своїзобов`язання за кредитним договором виконав, надав ОСОБА_1 кредит, однак Позивач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого AT «Альфа банк» на підставі статті 262 Цивільного кодексу України, статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 звернувся до приватного нотаріуса Івано- Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича про вчинення виконавчого напису.

02 листопада 2020 року приватним нотаріусом вчинено нотаріальний напис № 5046, яким запропоновано стягнути на користь AT «Альфа банк» заборгованість що виникла за кредитним договором № 700007789 від 19.06.2008 між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 у сумі 5756 дол. США. 47 центів та 1500 грн. за вчинення виконавчого напису.

Позивач вказує, що його не було повідомлено про зміну кредитора.

З цього приводу звертає увагу суду, що законодавством України не передбачено обов`язок кредитора повідомляти боржника про таку зміну.

Такої думки додержується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 910/14716/17, так в постанові - «в 16. Позиція скаржників в частині підстави для впинання недійсним оспорюваного правочину згідно зі статтями 203, частини 1 статті 215 ЦК України зводиться до порушення сторонами цього правочину (відповідачами) статті 516 ЦК України через неповідомлення Позивача як боржника про відступлення права вимоги за Кредитним договором та забезпечувальними угодами (пункти 6, 10/ Суд не погоджується із вказаною позицією з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні є обов`язковою передумовою здійснення такої заміни, якщо ця умова погоджена сторонами договору, за яким здійснюється заміна кредитора, або така умова прямо визначена законом».

До того ж, попри те, що договором Кредиту не покладено обов`язок на Банк повідомляти про више викладену обставину - AT «Альфа Банк» звертає увагу суду, що Позивач підмінює поняття зміни кредитора та зміну типу товариства з закритого на акціонерне.

Позивач стверджує, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису були відсутні правові передумови для вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договору, який не був нотаріально засвідчений, оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 рок по справі № 826/20084/14 було визнано не чинним розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким регламентується вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені.

Проте, таке твердження Позивача не відповідає дійсності, з огляду на те, що станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від - лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 не була належним чином виконана та розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким регламентується вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені не був належним чином скасований. На підтвердження даної обставини слід зазначити, що на офіційному веб-сайті Верховної Ради України «Законодавство України» при відкритті Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» безпосередньо в самому Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік) відображається розділ Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, який мав втратити чинність та відповідно видалений з офіційного тексту такого Переліку. Проте будь-які записи про те, що даний розділ втратив чинність відсутні. Для прикладу слід зазначити, що по тексту Переліку міститься напис наступного змісту:

«Розділ "Стягнення з фізичних осіб податкової заборгованості" втратив чинність на підставі Постанови КМ № 1602 від 29.11.2001».

Наявність даного запису є підтвердженням того, що у разі, якщо Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 була б належним чином виконана, то по тексту Переліку замість розділу Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин містився б запис про те, що такий розділ було визнано нечинним. Проте, звертають увагу Суду на той факт, що такий запис відсутній. А отже Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 належним чином не виконана, Тому на день вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначений розділ був чинним, та відповідно кредитори у кредитних відносинах мали право вчиняти виконавчі написи нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально засвідчені.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що до основних засад цивільного судочинства відноситься зокрема верховенство права.

Згідно з частиною 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Проаналізувавши поняття «Верховенство права» вбачається, що під Верховенством права слід розуміти в тому числі недопустимість порушення прав та інтересів осіб. До 22 лютого 2017 року на законодавчому рівні було передбачено право кредитора на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який нотаріально не завірений. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було вирішено визнати нечинним розділ Переліку, яким регламентовано вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не завірені нотаріально. Проте належним чином зазначене рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 не було виконано. Неналежне виконання Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, виконання якої жодним чином не залежало від волі Відповідача, не може бути підставою для порушення прав кредитора та позбавлення його права на вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не завірений нотаріально, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що кредитори такого права не мають.

Звертають увагу суду, що на момент подання відзиву (07.04.2021 року) Постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не скасована, та залишається чинною, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (додається у додатках).

Таким чином, твердження Позивача про те, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису були відсутні правові передумови для вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально засвідчений є не обгрунтованою, та не відповідає дійсності в повному обсязі, (витяг з сайту Єдиного державного реєстру нормативно - правових актів додається).

Позивач аргументує свої вимоги тим. то Відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису поза межами строку для такого звернення.

Зазначене твердження Позивача не відповідає дійсності.

Слід зауважити, що Позивач акцентує увагу на тому що сплив саме строк позовної давності. При цьому Позивач підміняє поняття строк звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса поняттям строк позовної давності. Ці два терміни, хоча і є схожими проте не є тотожними.

Сторони дійшли згоди про наступне - моментом (днем) повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора: суми Кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором.

Кредитний договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Умовами кредитного Договору, передбачено, що - моментом (днем) повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора: суми Кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених цим Договором.

Згідно умов кредитного Договору, кредитний Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Позивач умови кредитного Договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим, за ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитним Договором.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони /класти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Від так, Відповідач має право на повернення коштів наданих Позивачу в якості кредиту, а також стягнути з Позивача суму коштів в якості санкцій передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання Позивачем грошового зобов`язання визначеного договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до статті 626 ЦК України, визначено Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до статті 628 ЦК України, визначено Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України, визначено Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати ооржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у звязку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поряд із належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань.

Так, відповідно до ст. 605 ЦК України, - зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 608 УК України, - зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

При цьому слід зауважити, що сплив строків давності встановлених Цивільним кодексом України позбавляє кредитора виключно права на судовий захист своїх порушених прав, проте жодним чином не позбавляє права кредитора захистити свої порушені права іншим передбаченим законом способом.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України Відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису для захисту своїх порушених прав визначених договором та стягнення з Позивача санкцій передбачених цією статтею за останні 3 (три) роки, про що чітко вказано у виконавчому написі.

Оскільки станом на 02 листопада 2020 року зобов`язання Позивача за Кредитним Договором належним чином не виконані то відповідно Кредитний договір станом на 02.11.2020 року залишається чинним. У зв`язку з цим зобов`язання Позивача, щодо повернення в повному обсязі отриманих від Банку грошових коштів у вигляді кредитної лінії, процентів за використання кредиту, а також сплати штрафних санкцій (у разі їх застосування) станом на 02.11.2020 року залишається чинним. А від так станом на 02.11.2020 року Банк, як кредитор у зобов`язанні за Кредитним Договором було наділено правом грошової вимоги до Позивача щодо повернення наданих Позивачу грошових коштів у вигляді кредитної лінії, оскільки таке зобов`язання станом на 02.11.2020 року ще не було припинено.

Проте в силу приписів статті 257 Цивільного кодексу України таке право вимоги Товариства обмежено останніми трьома роками дії зобов`язань за Кредитним Договором.

З тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, стягнення заборгованості (тобто реалізація Товариством права вимоги до Позивача) здійснюється за три останні роки до моменту висунення вимоги щодо виконання зобов`язання за Кредитним Договором в повному обсязі.

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропушення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від неї.

Від так твердження Позивача про те, що у зв`язку зі спливом строків позовної давності Кредитора втратило право вимоги до Позивача є хибним.

Щодо відсутності безспірпої заборгованості (невідповідність виписки).

Звертають увагу суду, що для вчинення виконавчого напису нотаріусом, останньому було надано «Виписка з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитнім договором № 700007789», що підтверджує наявну заборгованість Позивача перед банком.

У відповідністю з ч. 3 ст. 10 ЦПК У країни - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх тверджень Позивач не надає жодного доказу того, що розрахунок є невірним (контр розрахунок, квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором та інше).

Отже, дані посилання Позивача жодним чином не підтверджуються та повністю спростовуються доводами Відповідача та матеріалами справи.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Свої обов`язки за Кредитним договором Відповідач належним чином виконав, надав кредит Позивачу шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника.

Відповідно до п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій.

За приписами п. п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1,2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства можливо дійти висновку, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З урахуванням вищевикладеного, банківська виписка та відповідно до п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій.

Позивач посилаючись на те, що Банком не надано належних доказів що підтверджують безспірність заборгованості - не зазначає жодну норму матеріального права за якою кредитодавець має доводити розмір заявленої до стягнення заборгованості первинними документами обліку господарських операцій.

Також увагу суду звертаємо на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) «Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Жодних доказів на виконання умов Кредитного договору щодо виконання грошового зобов`язання матеріали справи не містять.

Частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, АТ «Альфа банк» та приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарасом Володимировичем дотримано вимоги чинного законодавства щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса та відповідно відсутні підстави для задоволення позову.

Ще раз наголошують, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом на поставі оригіналу кредитного договору, виписки по особовому рахунку та засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику, а також копії розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, шо підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Підкреслюють, що згідно Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (Затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662), в розділі «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»,

«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.".

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович дотримано вимоги чинного законодавства щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса та відповідно відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника: дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. за кредитними договорами, для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал документа, по якому провадиться стягнення;

б) засвідчена стягувачем виписка з особового рахунку боржника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України ''Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від ооржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. (Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року по справі №6-158цс15.)

Отже, подана позовна заява не відповідає дійсності та не обгрунтована.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права, змагальність сторін та диспозитивність. Відповідно до положень ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ооставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином враховуючи, що вищезазначене, Відповідач вбачає, що позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вищевказаних пояснень, та керуючись ст.ст. 2, 10, 18, 43, 49, 178 ЦПК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 267 ЦК України, - представник відповідача у відзиві просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог - повністю.

17.05.2021 року слухання справи відкладено на 12 год. 00 хв. 14.06.2021 року за клопотанням представника позивача, ( а.с., 64).

14.06.2021 року слухання справи відкладено на 10 год. 00 хв. 08.07.2021 року в зв`язку з неявкою відповідача та третіх осіб, ( а.с., 71).

В судовому засіданні, яке відбулося 08.07.2021 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, обгрунтовував свої вимоги обставинами та норами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище.

В судовому засіданні, яке відбулося 08.07.2021 року, представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Матюшенков Д.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою правову позицію по справі обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище.

В судове засідання, яке відбулося 08.07.2021 року, представник відповідача, - Акціонерного товариства «Альфа - Банк», - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи чи про слухання справи у відсутності його представника.

З огляду на вищезазначені обставини справи в частині неявки в судове засідання представника відповідача, - судом визнано таку неявку представника відповідача в судове засідання, яке відбулося 08.07.2021 року, - неповажно, та, відповідно, такою - яка не перешкоджала проведенню судового засідання.

В судове засідання, яке відбулося 08.07.2021 року, третя особа, - приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Т.В. - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмове пояснення по суті спору (яке повинно відповідати вимогам, що ставляться до відзиву на позовну заяву), в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність.

З огляду на вищезазначені обставини справи в частині неявки в судове засідання третьої особи, - судом визнано таку неявку третьої особи в судове засідання, яке відбулося 08.07.2021 року, - неповажною, та, відповідно, такою, - яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

В судове засідання, яке відбулося 08.07.2021 року, третя особа, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмове пояснення по суті спору (яке повинно відповідати вимогам, що ставляться до відзиву на позовну заяву), в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження.

Третя особа не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність.

З огляду на вищезазначені обставини справи в частині неявки в судове засідання третьої особи, - судом визнано таку неявку третьої особи в судове засідання, яке відбулося 08.07.2021 року, - неповажною, та, відповідно, такою, - яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

Суд, вислухавши позивача та його представника, які позов підтримали в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно ст. 24 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі, - ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, враховуючи місце проживання позивача та враховуючи положення ч. 12 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм права:

02.11.2020 року Приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарас Володимирович (далі - приватний нотаріус), розглянувши заяву Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі - Відповідач) про вчинення виконавчого напису, прийшов до переконання вчинення виконавчого напису, який, було зареєстровано в реєстрі за № 5046 (далі - виконавчий напис).

Згідно змісту виконавчого напису, з ОСОБА_1 , позивача по справі, - стягнуто на користь Відповідача заборгованість, що виникла за Кредитним договором № 700007789 від 19 червня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, (надалі - "Кредитний договір"), який укладений між ЗАТ "АЛЬФА-БАНК", правонаступником якого є Відповідач.

Як вказано у виконавчому написі "Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року.

Сума заборгованості складається з:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4765 (чотири тисячі сімсот шістдесят п`ять) дол. США 08 центів;

- прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 991 (дев`ятсот дев`яносто один) дол. США 39 центів;

- строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 (нуль) дол. США 00 центів;

- строкова заборгованість за відсотками та комісією - 0 (нуль) дол. США 00 центів;

- штрафні санкції - 0 (нуль) дол. США 00 центів;

- суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Загальна сума заборгованості 5756 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) дол. США 47 центів (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,45, становить: 163 771 (сто шістдесят три тисячі сімсот сімдесят один) грн. 57коп.) та 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп".

Суд погоджується з правовою позицією сторони позивача, що вказаний вище виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав:

- З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про знесеннязмін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису-додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат".

Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

Ухвалою від 06.03.2017 року у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання.

Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017 року. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 була відновлена.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України" від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 24.11.2017 року № 92.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таким чином, слід зауважити, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні і повинен був відмовити Відповідачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат".

Пункт 1 Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким Кредитний договір - не являється.

Зважаючи на вищевикладене, Кредитний договір, з виконавчим написом не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості Позивача перед Відповідачем.

Згідно ст. 87 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ "Про нотаріат" (далі - Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 87 Закону № 3425-ХІІ, Кабінет міністрів України постановою від 29.06.1999 року за № 1172, затвердив перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік).

Крім того, Міністерством юстиції України відповідно до статті 2 - 1 Закону № 3425-ХІІ та з метою вдосконалення порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Наказом від 22.02.2012 за № 296/5, було затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок).

Згідно п. 1.2 ст. і глави 16 Порядку, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.3.2 ст. з глави 16 Порядку заборгованість підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

П. 3.5. ст. з глави 16 Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Разом із цим, з п.п. а,б п. 2 розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", Переліку, вбачається, що для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Ним взято до уваги тільки розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором (прострочена заборгованість суми боргу за тілом кредиту, за відсотків та за комісією), який зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача. Тобто, виконавчий напис було вчинено виключно на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог до Позивача.

Крім того в розрахунку Відповідача не зазначено взагалі за який період утворилась заборгованість, та чи була здійснена будь-яка оплата. В написі було зазначено що стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020, однак не вказано коли настав строк оплати.

Однак за відсутності графіку платежів та доказів часткової оплати, у приватного нотаріуса відсутня жодна можливість перевірити залишок по кредиту. Крім того, з наданого Відповідачем розрахунку не вбачається ані часткової сплати, ані графіку платежів по кредиту.

Проте, за відсутності такої інформації, нотаріус не в змозі перевірити безспірність наявної суми заборгованості.

- Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як зазначалося вище, 19.06.2008 року Позивачем була укладено Кредитний договір з датою остаточного повернення Кредиту до 20.06.2015 року (п.2.3. Кредитного договору).

Сам виконавчий напис приватний нотаріус вчинив лише 02.11.2020 року. Таким чином з цього слідує, що за наявності безспірності вимог (які приватний нотаріус не дослідив), останній міг вчинити виконавчий напис, лише з урахуванням 3-х років згідно ст. 88 Закону № 3425-ХІІ.

- Як зазначалося вище, між Позивачем та ЗАТ "Альфа-Банк" 19.06.2008 року було укладено Кредитний договір.

В той же час із заявою про вчинення виконавчого напису звернувся не ЗАТ "Альфа-Банк", а Відповідач.

Однак, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 11 та ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникає з договорів.

Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: правонаступництва.

Частинами 1, 2 ст. 513 ЦК України, передбачені форми правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні, а саме:

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Враховуючи, що Позивача не було повідомлено про зміну кредитора, останній був позбавлений можливості виконувати взяті на себе зобов`язання перед Відповідачем.

В той же час в матеріалах справи, що слугували підставою для вчинення виконавчого напису, відсутні докази як правонаступництва, так і повідомлення Позивача про нового кредитора.

Суд звернутає увагу суду на ту обставинну, що в даних правовідносинах є спір про право, зокрема право Відповідача вимагати від Позивача сплати заборгованості, а тому у даному випадку суд вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Згідно п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", винесеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХІІ.

Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

При цьому для суду не є важливим який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису:

- не переконався належним чином у безспірності підстав та розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом;

- не дотримався законні вимоги щодо строку вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим порушив норми ст. 88 Закону України "Про нотаріат";

- мав право вчиняти виконавчі написи, щодо нотаріальних договорів, -

- що і є в своїй сукупності підставою для задоволення позову.

Суд вважає, що право нотаріуса при вчиненні виконавчого напису відносно позивача ОСОБА_1 , як боржника на договорі кредитування на умовах безспірності, тобто яким засвідчується безспірність на момент вчинення, - є порушенням позивача ОСОБА_1 , та підлягають судовому захисту, - шляхом винесення судового рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки серед способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених частиною другою ст. 16 ЦК України, існує такий, як припинення дії, яка порушує право.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи міститься квитанція № 0. 0. . 1, ( а.с., 9), з якої вбачається, що позивачем про подачі позовної заяви було сплачено 908 (дев`ятьсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Враховуючи вищевикладені норми процесуального права, що стосуються судових витрат кошти в сумі 908 (дев`ятьсот вісім) грн. 00 коп. слід стягнути з відповідача Акціонерного Товариства «Альфа - Банк» на користь позивача ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні інші документально підтвердженні судові витрати позивача ОСОБА_1 під час слухання даного цивільного провадження.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають відносини в галузі зобов`язального права;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст. 124 Конституції України, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172, Ухвала Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", винесеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат", ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 509, 512, 516, 517 ЦК України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід стягнути з відповідача АТ «Альфа - Банк» на користь позивача ОСОБА_1 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", винесеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат", ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 509, 512, 516, 517 ЦК України, ст.ст. 133, 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», треті особи, - приватний нотаріус Івано - Франківського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем від 02.11.2020 року, який в реєстрі зареєстровано за № 5046, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк", за кредитним договором № 700007789 від 19.06.2008 року та витрат за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа - Банк», 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, 110, Код , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Кагарлик Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 23 грудня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , кошти в сумі 908 (дев`ятьсот вісім) грн. 00 коп. понесенеих позивачем судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.