КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1628/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/10028/20

03 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Заришняк Г.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» адвоката Новак Андрія Анатолійовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний комітет телебачення і радіомовлення України про виселення з квартири без надання іншого житла,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (надалі - позивач) до ОСОБА_1 (надалі-Відповідач1), ОСОБА_2 (надалі-Відповідач2), третя особа: Державний комітет телебачення і радіомовлення України про виселення з квартири без надання іншого житла.

Позов мотивований тим, що 27.10.1999рокуміж позивачем та співробітником ОСОБА_1 укладено договір № 282 про надання квартири у користування, згідно умов якого, позивач передав відповідачу квартиру АДРЕСА_1 , що належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на праві загальнодержавної власності на квартиру від 02.08.1999 року.

Згідно пункту 2.1. Договору квартира надається для проживання співробітника та члена її сім`ї - сина ОСОБА_2 . Відповідно до п. 8.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 1 грудня 2000 року.

Додатковою угодою № 1 до Договору № 282 від 27.10.1999 року, сторони погодили, що договір діє безстроково.

Відповідно до п. 7.4. договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору, після закінчення строку дії договору протягом одного місяця, він вважається продовженим на визначений сторонами новий строк на умовах, які визнаються сторонами додатково.

Пунктом 7.2.1 Договору передбачено, що дія Договору припиняється внаслідок звільнення співробітника з телекомпанії.

Відповідно до пункту 6.3 Договору передбачено, що у разі розірвання договору, у випадках передбачених пунктом 7 цього Договору, співробітник зобов`язаний передати телекомпанії квартиру, котру було надано у тимчасове користування, протягом місяця з моменту розірвання.

Згідно наказу № 392-к від 15.06.2015 року ОСОБА_1 звільнено 30.06.2015року,у зв`язку із скороченням штату.

Листом від 09.04.2020 року № 01.8/998 позивач повідомив відповідача про припинення дії Договору користування та просив в місячний строк звільнити квартиру за актом передачі та виписати всіх членів сім`ї. Лист вручено відповідачу ОСОБА_1 - 24.04.2020 року.

З метою встановлення статусу квартири АДРЕСА_1 , ПАТ «НСТУ» листом від 09.04.2020 № 01-8/999 звернулось до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з проханням повідомити чи включена вищевказана квартири до числа службових.

Листом від 16.04.2020 № 101-3102/05 Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація повідомила ПАТ «НСТУ», що у книгах обліку службових жилих приміщень відсутні відомості щодо квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що, відповідачі в добровільному порядку відмовляються залишати квартиру, позивач просив суд виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла, з підстав передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, ч.ч. 1, 2 ст. 99 ЖК УРСР.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний комітет телебачення і радіомовлення України про виселення з квартири без надання іншого житла відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» адвокат Новак Андрій Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд першої інстанції не встановив обставину надсилання позивачем відповідачу ОСОБА_1 листа від 09 квітня 2020 року № 01.8/998 та не надав оцінку такому доказу. Звертав увагу суду, що надіславши вказаний лист відповідачу ОСОБА_1 , позивач повідомив її про припинення договору від 27.10.1999 № 282, а отримавши його вона усвідомлювала, що договірні відносини припинено, у зв`язку з чим повинна була звільнити житло разом з членами сім`ї.

Вказував на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що договір від 27.10.1999 № 282 чинний та діючий, не врахувавши, що договір від 27.10.1999№ 282 припинено позивачем 09.04.2020 року, а тому станом на дату розгляду справи судом першої інстанції вказаний договір не був чинним та діючим.

Також вказував на те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норм матеріального права, в тому числі приписи статей 810, 812, 826 ЦК України.

Вважає, що оскільки договір від 27.10.1999 року № 282 припинено позивачем 09.04.2020 року, відповідачі втратили право користування квартирою та підлягають виселенню без надання їм іншого житла.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Панова Л.С. просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що позивач помилково в апеляційній скарзі посилається на норми ЦК України, які регулюють відносини щодо оренди житла, оскільки між сторонами не укладався договір оренди житла. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЖК, а виселення відповідачів з підстав визначених ст.. 116 ЖК УРСР, на які позивач посилався в позові, відсутні, оскільки відповідачі самовільно не вселялися у квартиру. При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що відповідачі добросовісно користувалися житлом 20 років, відповідачка ОСОБА_1 пропрацювала у позивача майже 40 років, всі ці роки вона проживала в житлових приміщеннях, що були на балансі або належали позивачу, відповідачка є пенсіонеркою, коштів на придбання іншого житла не має.

В судовому засіданні представник позивача АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» адвокат Новак А.А. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Панова Л.С. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог про виселення відповідачів без надання іншого житла з підстав, передбачених ст.ст. 99, 116 ЖК УРСР. Крім того, суд дійшов висновку, що примусове виселення відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення, свідчитиме про порушення відносно них статті 8 Конвенції. Також, судом при вирішенні спору враховано те, що відповідач добросовісно пропрацювала в телерадіокомпанії 40 років, квартира де проживає відповідач з сином є їхнім єдиним житлом, в якому вони проживають понад 20 років, відповідач є пенсіонеркою, коштів на придбання житла не має, після виходу на пенсію проживала у квартирі з сином 5 років без будь-яких претензій з боку позивача, вона та син є добросовісними наймачами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 27 жовтня 1999 року між Національною телерадіокомпанією України та співробітником ОСОБА_1 укладено договір № 282 про надання квартири у користування, згідно умов якого, Телекомпанія надає квартиру, яка знаходиться на її балансі, а співробітник приймає у тимчасове володіння та користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для заключення договору є свідоцтво про право власності на квартиру від 03 серпня 1999 року та договір № 251 від 12 жовтня 1999 року.

Квартиранадається для проживання співробітника та членів його сім`ї: син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (п. 2.1 договору).

Згідно п. 4.2.1 договору,Телекомпанія має право припинити дію договору.

Згідно п. 7.2.1 договору,дію договору може бути припинено достроково у випадку звільнення співробітника з телекомпанії.

Відповідно до пункту 6.3 договору передбачено, що у разі розірвання договору, у випадках передбачених пунктом 7 цього Договору, співробітник зобов`язаний передати телекомпанії квартиру, котру було надано у тимчасове користування, протягом місяця з моменту розірвання.

Згідно наказу № 392-к від 15.06.2015 ОСОБА_1 звільнено 30.06.2015 року у зв`язку із скороченням штату.

Додатковою угодою № 1 до Договору № 282 від 27 жовтня 1999 року сторони домовились змінити п. 8.1 Договору та викласти його в наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє безстроково».

10 квітня 2020 року Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» надіслала ОСОБА_1 листа від 09.04.2020 року № 01-8/998, в якому повідомлено про припинення договору від 27.10.1999 року № 282 про надання квартири у користування та звільнення добровільно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з вимогою передати її ПАТ «НСТУ» у місячний строк за актом передачі та виписати всіх членів сім`ї.

Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» звернулося до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з листом від 09.04.2020 року № 01-8/999, в якому просить повідомити чи включеназазначено у листі квартирадо числа службових.

Згідно відповіді Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 16.04.2020 року № 101-3102/05 у книгах обліку службових жилих приміщень відсутні відомості щодо квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом позивач просив виселити відповідачів із квартири без надання іншого житла, з підстав передбачених ст.ст 99,116 ЖК Української РСР.

Так, відповідно до ст. 99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено судом, і це вбачається з матеріалів справи,відповідачами було зайнято квартиру на законних підставах, тому суд дійшов вірного висновку, що посилання позивача на ст. 99,116 ЖК Української РСР, як на підстави виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення є безпідставними, і доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №760/4766/16-ц (провадження № 61-14517св18) та від 06 лютого 2019 року у справі №753/15273/17-ц (провадження №61-48829св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач ОСОБА_1 зазначала, що вона пропрацювала у позивача 40 років, спірна квартира є їх з сином єдиним житлом, в якому вони проживають понад 20 років.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував зазначене, встановив чи дотриманий принцип пропорційності при позбавленні відповідачів житла, виселення їх із займаної квартири, чи дотриманий розумний баланс між інтересами позивача, який має довести необхідність виселення відповідачів, та самих відповідачів, взяв до уваги строк їх проживання у квартирі, стаж роботи відповідачки та підстави її звільнення, у зв`язку із чим дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що договір від 27.10.1999 № 282 чинний та діючий, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що договір від 27.10.1999 № 282 неоспорений, є чинним. Встановлюючи вказану обставину, суд виходив з презумпції правомірності правочину, оскільки докази про те, що судом вказаний правочин визнавався недійсним, матеріали справи не містять. При цьому, рішення суду не містить висновків, що договір є діючим, а відтак такі посилання є необгрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, в тому числі приписи статей 810, 812, 826 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані норми не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі, враховуючи, що між сторонами укладався договір про надання квартири у користування, а не договір про найм (оренду) житла, згідного якого одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату, тоді як в укладеному договорі відсутні положення про оплату за надання квартири у користування.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування, та задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» адвоката Новак Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий: Судді: