ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 643/5301/21

Провадження № 22-ц/818/4648/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 5 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що з 24.11.2006 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.12. 2011 шлюб між сторонами розірвано, після чого донька залишилась проживати разом з нею та знаходилась на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.09.2011 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800,00 гривень щомісячно. Відповідач частково виконує вищезазначене рішення суду, та має заборгованість по аліментах. Оскільки за період з липня 2011 року по 2020 рік значно зріс рівень інфляції, мінімальна заробітна плата та прожитковий мінімум на дитину від 6 років до 18 років, вважає що визначений судом розмір аліментів не є достатнім для гармонійного розвитку дитини, як того вимагає Сімейний кодекс України. Дочка потребує постійного розвитку, в зв`язку з чим відвідує різні гуртки. Також зазначає, що позивач мала усі законні підстави для стягнення аліментів у розмірі ј частки від офіційного заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і, якщо б рішення суду було б таким, навіть якщо відповідач не буде офіційно працевлаштований та не матиме офіційного заробітку, позивач отримувала б суму аліментів у розмірі ј частки від середньомісячної заробітної плати у відповідному розмірі, що на даний час становить від 2500,00 грн. до 3000,00 грн. Отже вона просить збільшити аліменти до 5 000 грн. на місяць, що уважає, є достатньою сумою для утримання доньки.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 27.05. 2021 позов ОСОБА_1 задоволений частково. Збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 800 гривень на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 гривень щомісячно, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 5000,00 гривень на дитину, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дитини, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не було надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Однак суд враховує, що позивач, як одержувач, довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2011 роком, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування. Отже з урахуванням вищезазначених обставин та того, що відповідач визнав позовні вимоги у розмірі 1500,00 гривень на дитину щомісячно, що свідчить про те, що останній має матеріальну можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, суд збільшив аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 800 грн. до 1500 грн щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосуванням та порушенням норм матеріального і процесуального права, не врахування позицій Верховного Суду при розгляді аналогічних справ з аналогічними предметами спору, неповне та неправильне дослідження доказів та обставин справи, неправильну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати в частині часткової відмови ОСОБА_1 у задоволені позову та ухвалити нове, яким збільшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 до 5 000,00 грн. на місяць.

Апеляційна скарга мотивована, тим що при ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що доводи представника позивача, стосовно розміру аліментів на користь позивача при стягненні з відповідача 1/4 офіційного заробітку (доходу), складав би щомісячно від 2500,00 грн. до 3000,00 грн., засновані виключно на припущеннях, чим апелянт вважає порушив та неправильно застосував положення ч. 6 ст. 81 ЦПК України, ст. 89 ЦПК України. Вищезазначені доводи представник позивача обґрунтовувала , зокрема посилаючись на положення ч. 2 ст. 195 СК України, та на загальновідомі дані про середньомісячний дохід у Харківській області, у якій зареєстрований відповідач, які коливаються у межах від 10000 до 11700 грн. на місяць. Відповідач неодноразово вказував, що офіційно не працевлаштований і має нестабільний дохід, зареєстрований у Харківській області. Отже дані про розмір аліментів у сумі від 2500,00 грн. до 3000,00 грн., розраховані з середньомісячного офіційного доходу у Харківській області. Крім того, зазначив, що суд безпідставно відхилив один з доказів позивача щодо того, що дитина потребує додаткового лікування - копію рентгенографія грудного відділу хребта, та не дав можливості позивачу надати оригінал цього доказу, визнавши його у своєму рішенні недопустимим доказом. Уважає що суд безпідставно не прийняв до уваги копію свідоцтва про народження іншої неповнолітньої дитини позивачки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де матір`ю дитини вказана ОСОБА_6 , оскільки в судовому засіданні представником позивача повідомлено, що позивачка уклала ще один шлюб, в якому була народжена друга її дитина ОСОБА_5 , після чого шлюб був розірваний та вона знов змінила прізвище на ОСОБА_7 . Цей факт підтверджується копією рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.06.2018, яка є в вільному доступі. Стосовно акту огляду медико-соціальної експертної комісії її матері ОСОБА_8 , уважає, що суд при відхиленні даного доказу, суд не врахував, що цей факт ні ким не спростовувався, та відповідач проти нього не заперечував. Крім того вона уважає, що при винесенні рішення суд не застосував практику Верховного суду з аналогічними правовими позиціями при розгляді різних сімейних спорів, щодо забезпечення найкращих інтересів дитини, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 № 648/2062/18 (61-18574св19), у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 2-4237/12 (провадження № 14-21звц21), у постанові Верховного суду від 06 червня 2018 року по справі №138/594/17-ц, провадження №61- 27331 св. 18.

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , який просив рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.05.2021 залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю. Посилається на те, що він добровільно погодився на збільшення аліментів до 1 500 грн. на місяць, однак заперечував проти збільшення аліментів до 5 000 грн. з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 . Зазначив, що уважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, тому що вищезазначене рішення необхідно залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовим розглядом установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

З 24 листопада 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2011 року ( а.с. 7).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 .09. 2011 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 гривень зі всіх видів заробітку кожного місяця, з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, або зміни обставин (а.с. 6).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з матір`ю, що не оспорюється сторонами по справі.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, що були раніше визначені рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно зі статтею 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 та від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та збільшуючи визначений рішенням суду розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд першої інстанції послався на те, що позивачкою не надано доказів про покращення матеріального стану відповідача тому підстав для збільшення аліментів немає.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву (а.с. 36-41) та відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 157) частково визнав позов ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, а саме не заперечував проти збільшення стягнутих з нього аліментів з 800 грн до 1500 грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Доводи апелянта про те, що розмір аліментів має бути встановлений із розрахунку частини від середньої заробітної плати по Харківській області, також є неспроможними, оскільки вимоги про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частину від доходу відповідача позивачем не заявлялись. Доказів про те, що відповідач отримує заробітну плату, розмір якої відповідає середньомісячній заробітній платі по Харківській області суду не надано.

Таким чином доводи апелянта стосовно доходів ОСОБА_2 , та наявної у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн щомісяця не знайшли свого підтвердження в суді першої та апеляційної інстанції. В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів розміру доходів відповідача, які б вказували на покращення його матеріального стану.

Проте з огляду на часткове визнання позову ОСОБА_2 колегія суддів уважає за можливе констатувати, що ОСОБА_2 визнає покращення його матеріального стану для збільшення розміру стягнутих з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки з 800 грн до 1500 грн на підставі ст. 192 СК України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було задоволено клопотання позивача та оглянуто оригінали рентгенографії хребта ОСОБА_4 , діагностичні висновки зроблені за результатами зазначених медичних досліджень та консультативний висновок ортопеда травматолога дитячого про наявність у дитини захворювання хребта.

Згідно пояснень позивачки зазначене захворювання потребує значних матеріальних витрат на лікування та реабілітацію дитини.

Оскільки витрати пов`язані з хворобою дитини є додатковими витратами, що підлягають стягненню в порядку визначеному ст.185 СК України, позивачка не позбавлена звернутися до відповідача з відповідним позовом.

Разом з тим, судова колегія не може повністю погодитися з формулюванням резолютивної частини рішення про збільшення аліментів, оскільки за змістом ст. 184 СК України при визначені аліментів у твердій грошовій сумі розмір таких аліментів не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але після набрання рішенням суду законної сили зазначений розмір не підлягає автоматичній зміні у разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Тому судова колегія вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни резолютивної частини рішення суду шляхом виключення з абзацу 2 резолютивної частини рішення словосполучення : « .., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року змінити, виключивши з абзацу 2 резолютивної частини рішення словосполучення : « .., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 6 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.В. Маміна