ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7101/21
провадження № 2/753/5972/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарями судового засідання Проценко Я.Б.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, відповідач по зустрічному позову), в особі адвоката Луценко С.О., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, позивач по зустрічному позову) про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 20 000 дол. США, про що були написані відповідні боргові розписки: 10.09.2018 - 5 000 дол. США, 29.12.2018 - 5 000 дол. США, 23.04.2019 - 5 000 дол. США, та 31.08.2019 - 5 000 дол. США. Відповідно до вказаних розписок відповідач фактично отримав кошти і зобов`язався їх повернути у строк до 31.12.2020 із щомісячною виплатою 100 дол. США за користування позикою до моменту повернення позики. В зв`язку з тим, що відповідач не здійснив жодних повернень коштів отриманих у позику та не здійснив жодних виплат за користування позикою, станом на день складання позовної заяви у відповідача перед позивачем сформувалася наступна заборгованість: за розпискою від 10.09.2018 - 7760 дол. США, за розпискою від 29.12.2018 - 7 457 дол. США, за розпискою від 23.04.2019 - 7 054 дол. США, за розпискою від 31.08.2019 - 6 651 дол. США. Таким чином загальна сума заборгованості становить 28 922 дол. США., що еквівалентно 808 369 , 90 грн.

12.04.2021 до суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 13.04.2021 заява про забезпечення позову задоволена.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 15.04.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.

23.04.2021 відповідач подав до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.04.2021 задоволено.

06.05.2021 ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсними договорів позики, щодо яких були видані розписки від 10.09.2018, від 29.12.2018, від 23.04.2019 та від 31.08.2019. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що договори позики за даними розписками відповідачем не підписувалися, а вказані розписки написані ним в один і той же день, у липні 2020 року без фактичної передачі грошей та під психологічним тиском позивача та його рідного брата. Фактично вказані кошти не являються отриманими в борг, а це сума 50% витрат, визначена ОСОБА_5 на придбання автомобілів для їх спільного проекту, які він витратив на закупівлю автомобілів. Як потім було повідомлено, вказані кошти належалі позивачеві.

Також 06.05.2021 ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому обґрунтував свої заперечення щодо заявлених позовних вимог тими ж обставинами, що і зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.06.2021 прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.08.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

18.10.2021 до суду надійшло клопотання від ОСОБА_6 про залучення її до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

В судовому засіданні 19.11.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_6 відмовлено протокольною ухвалою суду, в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів протокольною ухвалою суду було відмовлено.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення первісної позовної заяви. Наполягали на задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що фактично грошей відповідач не отримував, а розписки написав під тиском.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали розписок, дійшов наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до розписки від 10.09.2018 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у позику грошові кошти у сумі 5 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 31.12.2020. За користування позикою зобов`язався щомісячно сплачувати 100 дол. США (а. с. 5).

Відповідно до розписки від 29.12.2018 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у позику грошові кошти у сумі 5 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 31.12.2020. За користування позикою зобов`язався щомісячно сплачувати 100 дол. США (а. с. 6).

Відповідно до розписки від 23.04.2019 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у позику грошові кошти у сумі 5 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 31.12.2020. За користування позикою зобов`язався щомісячно сплачувати 100 дол. США (а. с. 7).

Відповідно до розписки від 31.08.2019 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у позику грошові кошти у сумі 5 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 31.12.2020. За користування позикою зобов`язався щомісячно сплачувати 100 дол. США (а. с. 8).

Заперечуючи проти позовних вимог та заявляючи зустрічний позов, відповідач посилався на те, що грошові кошти він не отримував, а розписки фактично були написані в один день у липні 2020 під психологічним тиском.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка відповідача, яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 30 червня 2021 року у справі № 61-7687св21.

Про фактичне отримання грошових коштів зазначено у розписках.

Таким чином твердження відповідача, що він не отримував будь-яких грошових коштів від позивача спростовуються умовами договорів позики та імперативними нормами матеріального права.

У статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Отже, для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1)факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2021 о 18:08 до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, правова кваліфікація ч.1 ст. 355 КК України.

Суд критично ставиться, як до доказу, до вказаного витягу, оскільки у фабулі зазначено 22.10.2021 до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала № 1-к/760/890/21 Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2021 за скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 щодо внесення відомостей до ЄРДР. У ухвалі ж Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2021 значиться про те, що ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190, ст. 350, ст. 189 КК України.

Окрім того, договори позики (розписки), як стверджує відповідач, ним були написані у липні 2020 року, а із заявою про вчинення кримінального правопорушення він звернувся лише у вересні 2021 року, під час розгляду справи про стягнення боргу у суді, тобто більше ніж через рік після, ніби то підписання оскаржуваних розписок.

Отже, суд вважає, що належних доказів звернення до правоохоронних органів щодо неправомірних дій позивача стосовно відповідача при написанні розписок відповідач не надав. Також не надав жодних доказів, які б підтверджували факт написання розписок в один день, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, не скористався у встановлені строки своїм право звернутися до суду із клопотання про призначення по справі експертизи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір за наявними у справі доказами та відповідно до заявлених вимог, судом не встановлено підстав для визнання недійсним договору позики грошових коштів, а тому суд доходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивачем до суду, відповідач у зазначений строк не виконав свої зобов`язання, доказів зворотного суду не надано.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, під час дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами позики від 10.09.2018, від 29.12.2018, від 23.04.2019 та від 31.08.2019 щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимога про стягнення на його користь з відповідача заборгованість є обґрунтованою і такою, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд, перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, дійшов висновку про те, що до стягнення підлягає сума у розмірі 806 818,36 грн, яка складається з наступного (розрахунок за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову 1 долар - 27,96 грн):

1.139 800 грн - борг за розпискою від 10.09.2018, 75 492 грн - кошти за користування позикою до 31.12.2020, 1 091,59 грн - 3% річних від простроченої суми з 01.01.2021 по 05.04.2021.

2.139 800 грн - борг за розпискою від 29.12.2018, 67 104 грн - кошти за користування позикою до 31.12.2020, 1 091,59 грн - 3% річних від простроченої суми з 01.01.2021 по 05.04.2021.

3.139 800 грн - борг за розпискою від 23.04.2019, 55 920 грн - кошти за користування позикою до 31.12.2020, 1 091,59 грн - 3% річних від простроченої суми з 01.01.2021 по 05.04.2021.

4.139 800 грн - борг за розпискою від 31.08.2019, 44 736 грн - кошти за користування позикою до 31.12.2020, 1 091,59 грн - 3% річних від простроченої суми з 01.01.2021 по 05.04.2021.

Зважаючи на результат розгляду справи, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 200, 206, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за розписками від 10.09.2018, 29.12.2018, 23.04.2019, 31.08.2021 з урахуванням 3% річних в сумі 806 818,36 грн, сплачений судовий збір у розмірі 8 068,34 грн, а всього 814 886,70 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Позивач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення сладено 01.12.2021.