Номер провадження: 22-ц/813/4890/21
Номер справи місцевого суду: 947/1942/20
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого Цюри Т.В.

суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №0 від 03 червня 2008 року в загальному розмірі 127 347,68 грн., яка складається з: 44 963,83 грн. нараховані три відсотки річних, 82 383,85 грн. нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ, а також просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявленого позову ТОВ «Вердикт Капітал» посилається на те, що 03.06.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24 126,00 доларів США зі сплатою 14 % річних.

Представник позивача вказує, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 24126,00 доларів США.

20.04.2012 року, як зазначає представник позивача, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого, ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №0.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «УкрСиббанк» втратив такі права.

Так, представник позивача стверджує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 55056,82 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.12.2019 становить 1284215,96 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 21399,78 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.01.2019 становить 499 155,95 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 8936,44 дол.США, що за курсом НБУ станом на 09.01.2019 становить 208 445,01 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 23312,64 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.01.2019 року становить 543 773,95 грн.; заборгованість по пені - 1 407,96 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.01.2019 становить 32 841,07 грн.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги невиконання відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду позовом, в якому просить суд стягнути нараховані в порядку ст. 625 ЦК України три відсотки річних та нараховану пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» подало до суду апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 03.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 24 126,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 117 059,35грн. Надання кредиту здійснюється у термін 03.06.2008року. Позичальник у будь якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 03.06.2015року.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (скорочена назва - АТ «УкрСиббанк»).

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбаченому цим договором.

За заявленими позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №0 від 03 червня 2008 року в загальному розмірі 127 347,68 грн., після відступлення права вимоги, яка складається з: 44 963,83 грн. нараховані три відсотки річних, 82 383,85 грн. нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ.

Залишаючи позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Вердикт Капітал» не доведено факт передачі йому прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 03 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Судовим розглядом справи встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач - ТОВ «Вердикт капітал» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №0 від 03 червня 2008 року в загальному розмірі 127 347,68 грн., після відступлення права вимоги, яка складається з:

- 44 963,83 грн. нараховані три відсотки річних,

- 82 383,85 грн. нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ.

Судом також встановлено, що до позовної заяви в якості доказу передачі прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором позивачем надано до суду неповну копію договору факторингу, а саме: першу, другу, третю та останню сторінки договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, без додатків, які б свідчили про перехід права грошової вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 58-61).

Зокрема, до суду не надано:

- акту приймання передачі, який є документом, наведеним у додатку 2,

- реєстру заборгованості боржників переліку прав вимоги за кредитами, що відступаються за цим договором, який наведений у додатку 1 до цього (зі змінами, внесеними на дату передачі згідно з пунктом 2.5),

- ніяких додатків до договору факторингу,

- доказів здійснення оплати фактором на користь банку коштів на підтвердження належного виконання умов договору факторингу.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.ч. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не доведено факту передачі йому прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 03 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , на підтвердження законності позовних вимог до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

У доводах апеляційної скарги, ТОВ «Вердикт Капітал» посилається на те, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження та про недоведеність позовних вимог, представник ТОВ «Вердикт Капітал» дізнався зі змісту отриманого рішення, а тому був позбавлений можливості залучити належні та допустимі докази на які посилається суд першої інстанції, як на підставу своїх висновків.

Разом з тим, вказані доводи апелянта є безпідставними, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт Капітал». Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 10.03.2020 року об 11год. 30 хв. в приміщенні Київського районного суду м. Одеси (а.с. 82-83).

Надалі, судові засідання по справі неодноразово були відкладені судом, у тому числі і за клопотаннями позивача (а.с. 95), про що зокрема представник позивача повідомлявся судом (а.с. 86, 101).

Більш того, у матеріалах справи також наявне клопотання представника ТОВ «Вердикт Капітал» - Радченко В.Ю. від 26.05.2020р., у якому остання просила суд розгляд справи проводити без участі представника позивача (а.с. 108-110) та заява від 03.06.2020 року, у якій представник ТОВ «Вердикт Капітал» - Єфременко Т.В. зазначає, що вимоги за позовом підтримує в повному обсязі, на їх задоволенні наполягає та просить справу розглянути за їх відсутності, на ухвалення заочного рішення згодні (а.с. 115-117).

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також, звертаючись до суду із даною апеляційною скаргою, апелянтом ТОВ «Вердикт Капітал» у якості додатків до неї надані копії наступних документів:

-Договір факторингу №05/12 від 20.04.2012 року (а.с. 137-152);

-Додаток до Договору від 14.05.2012 року про внесення змін до договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року (а.с. 153-156);

-Договір про внесення змін до договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року (а.с. 157-161);

-Акт приймання передачі від 14.05.2012 року (а.с. 162).

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що ч. 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення ст. 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках:

-якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування;

-докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду;

-додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції;

-суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи;

-суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо);

-наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Позивач був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи у місцевому суді, однак жодного разу у судове засідання свого представника не направив, процесуальними правами, передбаченими ст. 43, 49 ЦПК України, у повній мірі не скористався.

Крім того, як вже було встановлено судом, позивач подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Вердикт Капітал» та не заперечував проти заочного порядку вирішення справи (а.с. 115-117).

Неприйнятними є дії сторони коли вона долучає до апеляційної скарги нові докази, які необґрунтовано не було подано до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апелянтом ТОВ «Вердикт Капітал» не надано.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06.12.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда