Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановленого під головуванням судді Кисельова В.К. 04 лютого 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 31 серпня 2002 року, який був зареєстрований Відділом РАГС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №690. Сторони мають неповнолітню на час розгляду справи дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка стверджувала, що сторони припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть. Примирення, за твердженням позивачки неможливо. ОСОБА_2 вважала, що шлюбні відносини припинені, подальше сімейне життя і збереження сім`ї неможливо, оскільки сторони втратили один до одного почуття любові і поваги, а тому просила розірвати шлюб. Окрім того, позивачка просила стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей на кожного у розмірі 6000 гривень щомісячно.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 31 серпня 2002 року Відділом РАГС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №690, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 18000 гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму щодо кожної дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, починаючи з 15 жовтня 2020р. до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_6 , а далі стягувати:

- на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 12000 гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму щодо кожної дитини відповідного віку, з урахуванням індексації до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а далі стягувати:

- на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 6000 гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Допущено негайне виконання рішення за один місяць.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення суми аліментів, та ухвалити нове судове рішення, яким встановити аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення нею повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не працює, та має можливість сплачувати на користь дітей аліменти лише у розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року було залишено без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що сторони подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Збереження сім`ї, за твердженням сторін неможливе, оскільки вони втратили один до одного почуття любові і поваги.

Частиною 1 статті 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягав задоволенню, оскільки сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу, України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що діти виховуються позивачем і потребують матеріальної допомоги, відповідач працездатний та має змогу сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей у відповідача не має, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є доведеними.

Однак, дійшовши вірних висновків щодо зазначених обставин справи, суд першої інстанції припустився помилки у визначенні розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача, зазначивши, що їх розмір має становити 6000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Колегія суддів враховує, що відповідач не має офіційного доходу, також, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 не має у праві власності нерухомого майна.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що, з урахуванням обставин справи, розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача, має становити 3000 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

З огляду на те, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, але помилково зазначив про те, що розмір аліментів має становити 6000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття, то колегія судів доходить до висновку, що резолютивна частина заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року має бути змінена.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Одночасно, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_8 про те, що утриманні апелянта знаходиться його мати, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , оскільки апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу, що вказана особа дійсно перебуває на його утриманні.

Також, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року, якою заяву апелянта про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року було залишено без задоволення.

Частиною 1 ст. 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 353 ЦПК України). Цей припис, згідно з позицією Конституційного Суду України, слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом із рішенням суду (абз. 5 підпункту 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять вказівки на конкретні і підтверджені доказами обставини, які би обґрунтовували його твердження про незаконність ухвали суду першої інстанції, яку він просить скасувати, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що суттєвих порушень вимог ЦПК України, які б могли стати підставою для скасування вищевказаної ухвали суду, по справі не встановлено.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Крім того, оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, то вони, згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року - змінити в частині визначення розміру аліментів.

Викласти резолютивну частину заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року у наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 9000 гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму щодо кожної дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, починаючи з 15 жовтня 2020р. до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_6 , а далі стягувати:

- на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 6000 гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму щодо кожної дитини відповідного віку, з урахуванням індексації до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а далі стягувати:

- на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_8 "

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе