Справа № 657/1218/20

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.11.2021 Каланчацький районний суд Херсонської області
під головуванням судді Скригун В.В.,
за участю секретаря Попової Т.І.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки з нерухомого майна в натурі,
Ухвалою судді Каланчацького районного суду від 04.09.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Каланчацького районного суду від 16.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.12.2020 року призначено по справі будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 04.02.2021 року відновлено провадження по справі в зв`язку з надходженням висновку експерта. Ухвалою суду від 20.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача адвокат Кушнеренко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. З урахуванням висновку експерта, просила виділити позивачу ОСОБА_2 в натурі частину житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами згідно першого варіанту поділу домоволодіння (частину яка належить співвласнику АДРЕСА_2 , який запропоновано у висновку експерта № 207/20) та визнати право власності за позивачем на вказане майно.
Відповідач ОСОБА_3 під час судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та пояснив, що він не згоден із запропонованими, згідно висновку експерта, варіантами виділу майна в натурі співвласникам. Оскільки вважає, що водопровідну свердловину слід залишити в користування обох сторін. Крім того, зазначив, що гараж будував він особисто ще за життя батьків в 1987 році, тому він має залишитися йому, літня кухня також не повинна виділятися одному співвласнику. Також заперечує щодо виділу позивачу в натурі частини городу на яку вона претендує, оскільки саме він обробляє дану частину городу і не бажає займати іншу частину.
Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України на належність, допустимість, достовірність та взаємозв`язок між собою приходить до наступного висновку. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Позивач ОСОБА_2 є власницею Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 429, виданого Каланчацькою нотарільною конторою від 22.03.2017 року.
Відповідач ОСОБА_3 є власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 429, виданного Каланчацькою нотарільною конторою від 22.03.2017 року.
Спадщина на яку видані зазначені свідоцтва складається з житлового будинку літера "А", кухні літери "Б", сараю літери "В", сараїв літери "Г", "Д", "Ж", "З", "И", гаражу літери "Е", "К", погрібу літери "Л", туалету літери "М", водопроводу № 1, огорожі № 2.
Відповідно до технічного паспорту житловий будинок літ. «А», загальною площею 64,7 кв.м. складається з веранди 10,1 кв.м., ванної, 4 кв.м., житлової кімнати 20,7 кв.м., кухні 7,9 кв.м. коридора 4,5 кв.м., житлової кімнати 10,6 кв.м., житлової кімнати 6,9 кв.м.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Як встановлено статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності, а за ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Тобто, статус спільної власності двох або більше осіб залежить від визначення чи не визначення часток кожного зі співвласників у праві власності: якщо такі частки визначені - право власності належить співвласникам на праві спільної часткової власності, а якщо частки співвласників у праві власності не визначені - спільна власність є спільною сумісною власністю.
За приписами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.
Здійснення поділу спірного майна між сторонами є можливим, при цьому на позивача та відповідача покладається обов`язок провести переобладнання житлового будинку відповідно до висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 207/20 від 25.01.2021 року.
Враховуючи вищевикладене, вившивши висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 207/20 від 25.01.2021 року, наданий судовим експертом Гришиною В.М., враховуючи вартість робіт, які нобхідно виконати по реконструкції житлового будинку для ізолювання часток спірного будинку та вартість компенсації, яку нобхідно виплатити співвласнику, який отримує більшу частку ніж 1/2, суд вважає, що слід здійснити поділ спільного майна саме по першому варіанту поділу, який запропонований експертом.
Тому, суд вважає за необхідне виділити позивачу ОСОБА_2 та визнати за нею правло власності на житлову кімнату 1-3 площею 20,7 кв.м.; веранду літ «А», яка складається з веранди 1-1 площею 10.1 кв.м. та 1-2 ванної площею 4.0 кв.м.; літню кухню під літерою «Б», сарай літера «Г», гараж літера «К», сарай літери «В», сарай літери «Д», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Іншу частину виділити ОСОБА_3 . Даний виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, згідно висновку експерта, і вказані частини за розміром відповідають розміру часток співвласників. При цьому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відступ від ідеальних часток у розмірі 1797,50 грн.
При цьому позовна вимога про виділ в натурі позивачу водопровідної свердловини задоволенню не підлягає з слідуючих підстав. Так судом втановлено, що сторонам належить на праві власності по Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 429, виданого Каланчацькою нотарільною конторою від 22.03.2017 року. До вказаного майна належить житловий будинок літера "А", кухня літери "Б", сарай літери "В", сараї літери "Г", "Д", "Ж", "З", "И", гараж літери "Е", "К", погріб літери "Л", туалет літери "М", водопровод № 1, огорожа № 2. Водопровідна свердловина не належить до майна, яке отримали сторони на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, не зазначене воно і в технічному паспорті на житловий будинок від 23.10.2017 року. Отже сторони не набули право власності на водопровідну свердловину, а тому не можуть ставити питання про про її виділ у натурі із спільної часткової власності.
Також відповідач ОСОБА_3 не погоджуючись з позовними вимогами посилався на той факт, що гараж будував він особисто в 1987 році, тому він має залишитися йому. Даний факт підтверджував показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак вказані доводи суд до уваги не приймає, оскільки зазаначене нерухоме майно згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2017 року входило до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 і за життя належало останній. Належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що спірний гараж належить саме відповідачу, останній до суду не надав.
Крім того, у відповідності до положень статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
У постанові від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
Враховуючи викладене суд вважає за можливе виділити позивачу та визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0959 га. з геометричними розмірами по периметру (по правій межі за годинковою стрілкою) по існуючій огорожі 6,21 м., 6,21 м., 2,64 м., 24,45 м; по межі без огорожі присадибної ділянки житлового будинку АДРЕСА_3 43,84 м., по лінії розподілу 4,8 м., 17,4 м., 34,4 м.; по існуючій огорожі 17,2 м. Іншу частину виділити відповідачу. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що саме він має намір користуватися даною частиною спірної земельної ділянки, оскільки відповідачем всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів та не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав при даному виділі як співвласника земельної ділянки.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840,80 грн. та 7200 грн. в рахунок відшкодування вартості будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 207/20 від 25.01.2021 року
Відповідно до ч.1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так з матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 56 від 20.08.2020 року позивачем сплачено адвокату Кушнеренко Т.В. 5000 грн. Зі звіту про списання суми гонорару за надання послуг у вигляді складення процесуальних документів та представництво інтересів позивача, вбачається перелік наданих послуг та остаточна сума гонорару. Тому суд вважає, що підлягає також стягненню з відповідача на користь позивача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Враховуючи викладене, керуючись п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 88 Земельного Кодексу, ст.ст. 3,183, 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 363, 364 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки з нерухомого майна в натурі - задовольнити.
Виділити в натурі ОСОБА_2 та визнати за нею правло власності на житлову кімнату 1-3 площею 20,7 кв.м.; веранду літ «А»,яка складається з веранти 1-1 площею 10.1 кв.м. та 1-2 ванної площею 4.0 кв.м.; літню кухню під літерою «Б», сарай літера «Г», гараж літера «К», сарай літери «В», сарай літери «Д», водопровідну свердловину, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Разом вартість складає 144700 грн. Реальна частка складає 49/100 майна.
Виділити в натурі ОСОБА_7 частину нерухомога майна, а саме: 1-4 кухня пл. 7,9 кв.м., 1-5 коридор пл. 4,5 кв.м. 1-6 житлова площею 10,6 кв.м., 1-7 житлова площею 6,9 кв.м. Надвірні будівлі та споруди: гараж літери «Е», сарай літери «Ж», сарай літери «З», сарай літери «И», погріб з шийкою, туалет дерев`яний, водопровід № 1. Всього вартість складає 148295 грн. Реальна частка дорівнює 51/100 частини майна.
Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння для сторін.
Залишити у загальному користуванні сторін хвіртку, ворота металеві, огорожу № 2 та туалет літери «М».
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відступ від ідеальних часток у розмірі 1797,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого збору в розмірі 840,80 грн. та 7200 грн. в рахунок відшкодування вартості будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 207/20 від 25.01.2021 року та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 проживає: АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення складений 3 грудня 2021 року

Суддя: Скригун В. В.