СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15583/21

пр. № 2/759/5547/21

24 листопада 2021 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Бабич Н.Д.

при секретарі Ковалевській Е.А., Левко О.,

за участю представників позивача Вах М.Е., Телецького Т.А. ,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2021 р. ПрАТ СП "Партнер" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 29 100,00 грн., інфляційні втрати 2672,17 грн., 3 % річних 950,24 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що відповідно до рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка по АДРЕСА_1 відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування. ОСОБА_1 став власником побудованого гаражного боксу № НОМЕР_1 , який знаходиться на земельній ділянці позивача за адресою по АДРЕСА_1 . Позивач охороняє даний гаражний бокс та автомобіль, який належить відповідачу.Відповідач отримав перепустку на в`їзд на територію стоянки, а позивач охороняє об`єкт нерухомості, землекористувачем та балансоутримувачем земельної ділянки, на якій розташований гараж відповідача (машиномісце), є ПрАТ СП «Партнер», який у своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою КМУ від 22.01.1996. Так відповідно до п. 27 Правил автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі зникнення, розкомплектовування або пошкодження під час зберігання, несуть повну матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку, оскільки відповідача є власником гаражного боксу та регулярно користується послугами позивача, однак не оплачував їх у зв`язку з чим, у нього перед позивачем утворилася заборгованість за період з 01.07.2015 р. по 10.06.2021 р. в розмірі 29100,00 грн., інфляційні втрати за період з 01.07.2015 р. по 10.06.2021 р. в розмірі 2672,17 грн., 3 % річних за період з 01.07.2015 р. по 10.06.2021 р. в розмірі 950,24 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2021 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.55-56).

Ухвалою суду від 27.07.2021 р. перейдено із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.60).

27.09.2021 р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу до 30600,00 грн., інфляційні втрати 2207,59 грн., 3 % річних 853,88 грн. (а.с. 114).

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з врахуванням їх уточнень, підтвердили обставини викладені в заяві та просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов не визнали, відповідач надав до суду відзив на позов (а.с.64-72). Також відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 135).

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка по АДРЕСА_1 відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування.

Встановлено, що наказом позивача № 122 від 30.12.2016 р., з 01.01.2017 р. встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат по автостоянці №5 по АДРЕСА_1 - 400,00 грн. (а.с. 22).

Наказом позивача № 98 від 28.12.2018 р. встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат по автостоянці № 5 по АДРЕСА_1 з 01.01.2019 - 500,00 грн. (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка по АДРЕСА_1 відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування.

ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 (машиномісця), розташованого по АДРЕСА_1 .

Як стверджували в судовому засіданні представники позивача відповідач ОСОБА_1 , не сплачує кошти по утриманню гаражного боксу № НОМЕР_1 . Загальна сума основної заборгованості станом на 11.09.2021 становить 30600,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач зарперечуючи проти наявності даного боргу стверджував проте, що не підписував договір на утримання гаражного боксу (машиномісця), проте відповідачем дану обставину не спростовано.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 529 ЦК України передбачено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов`язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч. 2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач побудував на території вказаної земельної ділянки гаражний бокс № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , яку обслуговує ПрАТ СП «Партнер», а саме: зберігання та охорона майна. ОСОБА_1 постійно користувався послугами позивача. З моменту передання відповідачем майна на зберігання ПрАТ СП «Партнер».

У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що з 01.07.2015 р. відповідач ОСОБА_1 не здійснював оплати за внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати, таким чином загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.07.2015 по 11.09.2021 становить сновний борг 30600,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2207,59 грн . та 3% річних 853,88 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позов до суду подано 13.07.2021 року, та застосовуючи строк позовної давності тривалістю три роки, строк стягнення заборгованості необхідно розраховувати з 13.07.2018 р. Відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 135).

В зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 07.05.2015 по 13.07.2018 р., задоволенню не підлягають.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача сумуума заборгованості за основним зобов`язання, яка підлягає стягненню за період з 13.07.2018 р. по 11.09.2021 р. становить 18 900,00 грн., інфляційні втрати 951,56 грн. та 3% річних 473, 29 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Однак, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а тому звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В обгрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 4500,00 грн., представник позивача надав до суду Договір про надання юридичних послуг. (а.с. 38) протокол погодженя гонорару (а.с. 39), акт прийому передачі наданих послуг № 23 за договором про надання правової допомоги (а.с. 40), квитанція від 04.06.2019 р. (а.с. 41) на загальну суму 4500,00 грн.

Про неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг чи значенням справи для сторін, інші учасники справи не заявляли.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц роз`яснено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44 постанови).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК).

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі 305/1042/16-ц та інших.

Відповідно до ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність та/або нерозумність та/або нереальність розрахунку витрат, або про неналежність послуг адвоката до цієї справи, позивачем чи його представником не надано.

Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що зазначені адвокатом витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. є реальними та розумними, які підлягають відшкодуванню з бюджетних асигнувань Державного казначейства України.

Керуючись ст.ст. 322, 509, 527, 529, 530, 611, 625, 901, 903, 936, 977 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 27, 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СП "Партнер" заборгованість з липня 2018р. по вересень 2021р. в розмірі 18 900,00 грн., інфляційні втрати 951,56 грн. та 3% річних 473, 29 грн., а всього на загальну суму 20 324,85 грн. (двадцять тисяч триста двадцять чотири гривні вісімдесят п`ять копійок).

Стягнути з бюджетних асигнувань Державного казначейства України на користь ПрАТ СП "Партнер" 2270 грн. 00 коп. сплаченого судового збору та 4500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, а всього 6 770 грн. 00 коп. (шість тисяч сімсот сімдесят гривень нуль копійок).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту складання повного тексту рішення.

Дані позивача: Приватне акціонерне товариство спільне підприємство "Партнер", 03148, м.Київ, вул. Жмеринська, 1-а; р/р НОМЕР_2 в філії АТ "Райффазен Банк Аваль" в м.Києві, МФО 380805, ;

Дані відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.12.2021 року.

Суддя Бабич Н.Д.