ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2045/20

Головуючий у першій інстанції Анохін А. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/47/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бечка Є.М., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

стягувач: ОСОБА_1

боржник: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Анохіна А.М. від 07 жовтня 2020 року, місце постановлення ухвали смт.Козелець, у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу від 23.07.2020 року у справі №734/2045/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати судовий наказ від 23.07.2020 року у справі №734/2045/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_2 вказував, що він та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, за час спільного проживання у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 23.07.2020 року Козелецький районний суд Чернігівської області видав судовий наказ (справа №734/2045/20) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 21.07.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. 30.07.2020 року Козелецький районний суд Чернігівської області видав судовий наказ (справа №734/2044/20) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 двічі звернулась до суду та отримала два судових накази про стягнення аліментів на кожну дитину окремо. ОСОБА_2 вказує, що відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на двох дітей становить 1/3 частину від заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, ОСОБА_2 стверджує, що він повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 1/2 частину свого заробітку (доходу). ОСОБА_2 вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/2 частини свого заробітку (доходу), і за даних обставин, просить визнати судовий наказ №734/2045/20, виданий 23.07.2020 року Козелецьким районним судом Чернігівської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 21.07.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 07.10.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу від 23.07.2020 року у справі №734/2045/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.

Судом роз`яснено ОСОБА_2 його право на звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, згідно ч.8 статті 170 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 07.10.2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги його заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 07.10.2020 року є незаконною, необґрунтованою, при цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції видав судові накази за вимогами, які не передбачені чинним ЦПК України, при цьому, не з`ясував кількість дітей у заявника, та видав два судові накази про стягнення 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину окремо, замість судового наказу про стягнення 1/3 частини на утримання двох дітей, що передбачено п.4 ч.1 статті 161 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у ОСОБА_2 відсутній обов`язок сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини свого заробітку щомісячно на утримання двох дітей. Доводи апеляційної скарги вказують, що за даних обставин, оскаржуваний ОСОБА_2 судовий наказ від 23.07.2020 року, відповідно до ч.2 статті 432 ЦПК України, має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник ОСОБА_2 - адвокат Водопийко Х.Т. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 23.07.2020 року Козелецьким районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ (справа № 734/2045/20) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 21.07.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).

30.07.2020 року Козелецьким районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ (справа №734/2044/20) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.42).

Таким чином, на час видачі судового наказу від 23.07.2020 року (справа №734/2045/20), судового наказу від 30.07.2020 року (справа №734/2044/20) видано ще не було.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу від 23.07.2020 року (справа №734/2045/20) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що по справі відсутні підстави, передбачені статтею 432 ЦПК України, на які посилається ОСОБА_2 в обґрунтування заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 07.10.2020 року є незаконною, необґрунтованою, при цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції видав судові накази за вимогами, які не передбачені чинним ЦПК України, при цьому, не з`ясував кількість дітей у заявника, та видав два судові накази про стягнення 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину окремо, замість судового наказу про стягнення 1/3 частини на утримання двох дітей, що передбачено п.4 ч.1 статті 161 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у ОСОБА_2 відсутній обов`язок сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини свого заробітку щомісячно на утримання двох дітей. Доводи апеляційної скарги вказують, що за даних обставин, оскаржуваний ОСОБА_2 судовий наказ від 23.07.2020 року, відповідно до ч.2 статті 432 ЦПК України, має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.10.2020 року, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України.

За змістом ч.3 статті 431 ЦПК України, судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати, як частину судового провадження, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже, принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей: 1,2 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших, таких засад, як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно із статтею 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з врахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з врахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже, як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Наведене узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 року у справі №2-4671/11, провадження №61-45337 св18.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що суд першої інстанції видав судові накази за вимогами, які не передбачені чинним ЦПК України, при цьому, не з`ясував кількість дітей у заявника, та видав два судові накази про стягнення 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину окремо, замість судового наказу про стягнення 1/3 частини на утримання двох дітей, що передбачено п.4 ч.1 статті 161 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.10.2020 року, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, подана ОСОБА_1 заява про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України, та відповідала критеріям, визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

У зв`язку з встановленими законодавством особливостями наказного провадження (Розділ II ЦПК України), розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника (стаття 167 ЦПК України). За даних обставин, суд має можливість встановити лише обставини, які зазначені в заяві про видачу судового наказу, в тому числі, і обставини щодо наявності інших дітей у заявника.

Також необхідно зазначити, що на час видачі судового наказу від 23.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 21.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, судового наказу від 30.07.2020 року (справа №734/2044/20) про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Козелецьким районним судом Чернігівської області ще видано не було (а.с.42).

У разі незгоди із визначеним судом розміром аліментів, ОСОБА_2 не позбавлений права, в порядку приписів ч.7 статті 170 ЦПК України, звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.10.2020 року щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу від 23.07.2020 року у справі №734/2045/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 07.10.2020 року необхідно залишити без змін, оскільки її висновки узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: