Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2021 Справа №607/14274/21

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О. Ю.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Демковича Юрія Йосиповича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Демкович Юрій Йосипович до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Демкович Ю.Й. пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою разом із нею зареєстровані члени її сім`ї: син - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_4 . Проте, з Інформаційної довідки Управління державної реєстрації відділу реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради №1159/28-03 від 09 липня 2021 року, вона дізналася, що у даній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 із 1990 року зареєстрований також відповідач - ОСОБА_2 . При цьому, їй невідомо, за яких обставин зареєстроване місце проживання відповідача у даній квартирі. Вказує, що квартиру АДРЕСА_1 , вона купила 27 липня 2001 року, та, під час її придбання жодної інформації про наявність зареєстрованих осіб у житлі не було. Від моменту придбання квартири у ній були зареєстровані та проживали лише вона та її діти, тобто, вже понад 20 років відповідач ОСОБА_2 не проживає у даному помешканні, його речі та майно у квартирі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні ремонтів він не приймає, місце його проживання позивачці невідоме. Покликаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідача у даній квартирі порушу її права просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_2 до суду не подавав.

20 жовтня 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Демкович Ю.Й. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

У судовому засіданні допитана у якості свідка позивачка ОСОБА_1 повідомила, що на час придбання ним квартири АДРЕСА_1 , тобто станом на 27 липня 2001 року, не було жодної інформації про те, що у ній є зареєстровані інші особи. Згідно усіх документів, після придбання квартири у ній були зареєстровані лише вона та її син і дочка. Проте, цього року, у Відділі реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради її повідомили про те, що у належній їй квартирі, яку вона придбала у 2001 році, з 14 грудня 1990 року зареєстрований ОСОБА_2 . Позивачка стверджує, що із відповідачем ніколи не була знайомою та їй невідомо, чому під час придбання квартири її не повідомили про те, що в житлі зареєстровано місце проживання ще однієї особи. Однак, з 2001 року відповідач ОСОБА_2 у квартирі не проживає, його речі та майно у житлі відсутні, місце його фактичного проживання - невідоме.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка та її представник не заперечили проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 27 липня 2001 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які діють від власного імені та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_7 (Продавці) та ОСОБА_1 (Покупець), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 купила належну продавцям квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований у реєстрі за №5024.

Згідно Реєстраційного посвідчення, виданого 27 липня 2001 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. 27 липня 2010 року за реєстром №5024 і записано в реєстрову книгу за №34302.

Як убачається із копії Будинкової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Відповідно до Довідки №9700, виданої 06 листопада 2018 року ТзОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Тернопіль 1», за адресою: вул. Збаразька, 31/29, м. Тернопіль зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , її дочка - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_3 .

Однак, згідно Інформації Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №1159/28-03 від 09 липня 2021 року, згідно облікових записів картотеки, переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період із 01 серпня 2012 року по 31 березня 2016 року та за період виконання повноважень з 04 квітня 2016 року по 08 липня 2021 року та документів, що зберігаються у відділі реєстрації проживання особи, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - зареєстрована з 26 липня 2007 року; ОСОБА_4 - зареєстрована з 26 липня 2007 року; ОСОБА_3 - зареєстрований з 15 грудня 2010 року; ОСОБА_2 - зареєстрований з 14 грудня 1990 року.

Відповідно до Акта, складеного 24 червня 2021 року комісією ТОВ «Коменерго-Тернопіль 1», при обстеженні квартири АДРЕСА_1 на предмет не проживання ОСОБА_2 було виявлено, що ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі, проте, не проживає у ній з 2001 року, що підтверджують свідки-сусіди.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 150 Житлового кодексу України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».

Як убачається із матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачки про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки відповідач ОСОБА_2 не будучи членом сім`ї позивачки, не маючи договірних відносин із позивачкою як власником квартири щодо права користування квартирою, є зареєстрованим у належній позивачці ОСОБА_1 на праві власності квартирі та, при цьому, не проживає у ній понад двадцять років, не несе тягар утримання житла, що порушує право позивачки як власниці спірного нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Таким чином, судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивачки, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем спірною квартирою, з 2001 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, його речі та майно у житлі відсутні. Доказів щодо того, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні даною квартирою суду не надано.

Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 у належній позивачці квартирі порушує права позивачки як власника житла.

При цьому судом урахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відтак, позивач правомірно вимагає усунення порушень своїх прав шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позивач позбавлений в інший спосіб окрім як звернення до суду із вказаним позовом захистити свої права, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах яких діє адвокат Демкович Юрій Йосипович до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2021 року.

Реквізити сучасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка