Єдиний унікальний номер 725/4353/20
Номер провадження 2/725/761/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

у складі:

головуючої-судді: Вольської-Тонієвич О.В.,

при секретарі: Кушлак Л.Л.,

за участю:

представника позивача - адвоката Псарюка В.П.,

представника третьої особи - Сабадаш Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Чернівецької міської ради (Центральна площа, 9 м.Чернівці) про визначення участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2020 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до ОСОБА_2 про визначення участі батька у вихованні дитини.

У позові посилався на те, що під час перебування у шлюбних відносинах із відповідачкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Рішенням суду від 25 березня 2020 року шлюб розірвано.

Після припинення фактичних шлюбних відносин їх малолітній син залишився проживати разом із відповідачкою, хоча і рішення з цього приводу відсутнє.

Вже тривалий час у нього з ОСОБА_2 існує спір щодо визначення його участі у вихованні малолітнього сина та встановлення з ним побачень.

Відповідачка не надає йому можливості спілкуватися з сином та всілякими способами цьому перешкоджає, придумуючи різні неіснуючі причини. Крім того, ОСОБА_2 у телефонному режимі неодноразово заявляла йому, що він більше ніколи не буде бачити сина.

У зв`язку із цим, у нього виникла необхідність звернутися до органу опіки та піклування Чернівецької міської ради із заявою про визначення порядку виховання сина та встановлення часу побачень з ним.

Однак ОСОБА_2 на засідання органу опіки та піклування не з`являється, у зв`язку із чим останнім не можливо розглянути його заяву та надати відповідний висновок.

Вважає, що у відповідачки немає жодних об`єктивних причин для відмови йому бачитися із сином, оскільки з часу його народження він завжди піклувався про дитину та намагався забезпечити усім необхідним. Він дуже любить сина та бажає, як і відповідачка, брати участь у його розвитку, вихованні. На даний час він (позивач) вчасно та регулярно сплачує аліменти, не має шкідливих звичок та веде здоровий спосіб життя.

У зв`язку із цим, просив визначити його участь у виховані малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом надання можливості у побаченні, вихованні, спілкуванні із сином у такі дні: кожного тижня, першої, другої, третьої, четвертої неділі місяця з 10:00 год. до 18:00 год.; кожного місяця на тиждень у такі дні: понеділок, вівторок з 10:00 год. до 18:00 год. за межами квартири, де син проживає разом із матір`ю.

03 грудня 2020 року ОСОБА_2 подала через канцелярію суду відзив на позовну заяву (а.с.52-55).

Посилалась на те, що позов ОСОБА_1 вважає безпідставним, а викладені у ньому обставини надуманими та необґрунтованими.

Так, вона ніколи не перешкоджала позивачу бачитися із сином. Більше того, він (позивач) протягом шести місяців до неї з таким проханням не звертався.

При цьому вказує, що твердження ОСОБА_1 з приводу того, що він намагається забезпечити сина усім необхідним, постійно піклується про нього не відповідає дійсності, оскільки окрім аліментів позивач інших коштів на дитину не витрачає.

Враховуючи вік, режим дня сина, вважає, що йому необхідно більше часу проводити разом із матір`ю. У зв`язку із чим просила у задоволені позову відмовити та визначити дні побачення ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 щосуботи з 09:00год. по 12:00год. у її присутності за місцем її проживання ( АДРЕСА_2 ).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Псарюк В.П. позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник Відділу опіки та піклування служби у справах дітей Чернівецької міської ради - Сабадаш Г. підтримала висновок органу опіки та піклування, яким визначено участь позивача у вихованні малолітнього сина та встановлено графік побачень з ним. Додатково зазначила, що під час визначення часу побачень батька із сином було враховано інтереси дитини, її вік, а також рівні права батьків по відношенню до їхньої спільної дитини. Додала, що причиною такої поведінки відповідачки, скоріш за все є те, що подружжя нещодавно розлучилося, тому поки у них ще відносини, які ґрунтується на взаємних образах та суперечках.

Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки ОСОБА_2 , яка для розгляду справи не з`явилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Окрім відзиву на позов, жодних клопотань, заяв до суду не подала.

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201).

У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 травня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 березня 2020 року розірвано (а.с.10).

У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с.19).

Після припинення фактичних шлюбних відносин між подружжям, їхній малолітній син залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголосив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Згідно ст.3 Конвенції «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції).

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Нормою ст.157 СК України визначено, що питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким вона проживає.

Як було встановлено судом, сторони в добровільному порядку досягти згоди щодо участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні і вихованні малолітнього сина не можуть, у зв`язку із чим, він (позивач) звернувся до Служби у справах дітей із заявою про визначення участі у виховані дитини.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №584/27 від 09.12.2020р. визначено участь ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 у наступний спосіб: встановлення побачень у першу, третю суботи місяця з 10:00год. до 18:00год.; другу, четверту неділі місяця з 10:00год. до 18:00год. та щовівторка з 17:00год. до 20:00год.

Згідно вимог ч.1 ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Чинним законодавством визначено право суду визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст.159 СК України).

Як було встановлено судом, на даний час відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною: не дозволяє бачити спільну дитину, спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні.

Відповідачка, незважаючи на неодноразові запрошення, жодного разу не з`являлася на засідання органу опіки та піклування для надання відповідного висновку, що змусило позивача звернутися до суду із даним позовом.

Разом з тим, на думку суду, визначений ОСОБА_1 у прохальній частині позову графік побачень разом із сином щонеділі суперечить правам відповідачки ОСОБА_2 , яка має рівні права по відношенню до малолітнього сина, оскільки вказане позбавить відповідачку права проводити вихідний день разом із сином.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, інтереси дитини, суд вважає за необхідне визначити участь ОСОБА_1 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 та встановити дні побачень: кожну першу та третю суботи місяця з 10:00год. до 18:00год.; кожну другу та четверту неділі місяця з 10:00год. до 18:00год.; щовівторка з 17:00год. до 20:00год.

При цьому, на думку суду, такі побачення батька та сина можуть відбуватися за межами місця проживання відповідачки, оскільки, враховуючи неприязні відносини між сторонами та неможливість прийти до спільної думки щодо виховання дитини, їх спільне перебування може зашкодити психоемоційному стану дитини та нанести шкоду його здоров`ю.

Також суд враховує, відношення ОСОБА_1 до свого малолітнього сина, зокрема бажання брати участь у його розвитку, вихованні, а також давати батьківську любов, тепло.

Згідно матеріалів справи, позивач по місцю проживання ( АДРЕСА_1 ) характеризується позитивно, проживає у задовільних умовах. Регулярно сплачує аліменти на утримання сина. На обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.13-19).

За таких обставин, проаналізувавши наявні у справі докази, в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись Конвенцією про права дитини, ст.ст.141, 157, 159 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 77, 89, 133, 137, 141,197, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити участь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступним чином:

?встановити побачення батька із сином кожної першої та третьої суботи місяця з 10:00год. до 18:00год. за межами квартири де проживає малолітній ОСОБА_3 разом із матір`ю.

?встановити побачення батька із сином кожної другої та четвертої неділі місяця з 10:00год. до 18:00год. за межами квартири де проживає малолітній ОСОБА_3 разом із матір`ю.

?встановити побачення батька із сином щовівторка з 17:00год. до 20:00год. за межами квартири де проживає малолітній ОСОБА_3 разом із матір`ю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич