Постанова

Іменем України

08 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 643/1344/20

провадження № 61-16430св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Андрійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений 29 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрований в реєстрі за номерем 15564, про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) заборгованості за договором кредиту від 24 квітня 2008 року № 834/18-27/35/8-139 (далі - кредитний договір) у розмірі 211 142,44 дол. США таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що заборгованість за кредитним договором була стягнена рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 квітня 2014 року, на виконання якого Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист, а вимогу про дострокове повернення кредиту банк направив позивачу 21 листопада 2011 року, тому оспорюваний виконавчий напис про задоволення вимоги кредитора на суму 211 142,44 дол. США вчинений за відсутності доказів, які підтверджували б факт безспірності розміру заборгованості за кредитним договором.

Ураховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Московський районний суд м. Харкова рішенням від 22 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Харківський апеляційний суд ухвалою від 15 липня 2020 року заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») про заміну сторони у справі її правонаступником задовольнив. Залучив до участі у справі АТ «Альфа-Банк» як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), посилаючись на те, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк».

Харківський апеляційний суд постановою від 07 жовтня 2020 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. 29 жовтня 2018 року та зареєстрований в реєстрі за № 15564,

про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту від 24 квітня 2008 року № 834/18-27/35/8-139 на загальну суму заборгованості 211 142,44 дол. США, боржником за яким є ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що банк використав своє право на дострокове повернення кредиту направивши боржнику 11 листопада 2011 року відповідне повідомлення, змінивши строк виконання основного зобов`язання, однак за виконавчим написом стягнення проводиться за період з 01 грудня 2015 року до 21 серпня 2018 року. Крім того, після отримання повідомлення про дострокове виконання кредитного договору почався перебіг позовної давності. Отже, на час вчинення нотаріусом виконавчого напису існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 05 листопада 2020 року, АТ «Альфа-Банк» просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням виду заборгованості.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Московського районного суду м. Харкова.

16 грудня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 834/18-27/35/8-139, за умовами якого банк надав позичальнику в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 500,00 дол. США.

На забезпечення належного виконання зобов`язання 24 квітня 2008 року сторони уклали договір застави № 834/19-27/38/8-129, за умовами якого передано в заставу автомобіль «ACURA МDХ», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

21 листопада 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_1 направило вимогу про дострокове повернення кредиту.

Банк звертався до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовами про розірвання кредитних договорів, укладених між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 , від 07 серпня 2007 року № 820/2-27/21/04-7/174 і від 24 квітня 2008 року № 834/18-27/35/8-139, та солідарне стягнення із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованості за ними.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 квітня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, солідарно стягнено із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку 1 748 939,82 грн заборгованості за договорами кредиту від 07 серпня 2007 року № 820/2-27/21/04-7/174 та від 24 квітня 2008 року № 834/18-27/35/8-139.

09 грудня 2016 року банк звертався до Московського районного суду м. Харкова з позовом про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту від 07 серпня 2007 року № 820/2-27/21/04-7/174, договором кредиту від 24 квітня 2008 року № 834/18-27/35/8-139, договором відновлювальної кредитної лінії від 24 квітня 2008 року № 834/18-27/35/8-140 на загальну суму 6 970 269,69 грн (справа № 643/15693/16-ц).

Ухвалою Московського районного суду від 12 серпня 2019 року у справі № 643/15693/16-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. 29 жовтня 2018 року видав виконавчий напис № 15564, яким звернув стягнення на автомобіль «ACURA МDХ», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , на задоволення вимог стягувача на загальну суму 211 142,44 дол. США.

26 грудня 2018 року постановою приватного виконавця Харківського обласного виконавчого округу Бабенко Д. А. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 15564, вчиненого 29 жовтня 2018 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року.

Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Згідно з пунктом 1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З урахуванням норм статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті

спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Апеляційний суд встановив, що банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, надіславши 21 листопада 2011 року боржнику вимогу про дострокове виконання кредитного договору.

За таких обставин вимоги про сплату процентів, які нараховані поза межами строку кредитного договору (з 01 грудня 2015 року до 21 серпня 2018 року), є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що подану нотаріусу заборгованість позивача перед банком не можна було вважати безспірною.

Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду по суті вирішення спору та визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 29 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрованого в реєстрі за номером 15564.

Висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до тлумачення норм матеріального права на власний розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко