Провадження № 2/234/1878/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі судді Костюкова Д.Г., за участю секретаря судового засідання Скоробогатової М.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краматорську в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 234/15933/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майнам подружжя -,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить поділити майно, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій знаходиться вказаний будинок, посилаючись на те, що відповідач не бажає добровільно розділити спільне майно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за час перебування в шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 10.10.2000 року, 27.03.2013 року за спільні кошти вони придбали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій знаходиться вказаний будинок. Право власності на будинок та земельну ділянку було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 . Вважає, що він має право на визнання за ним 1/2 частини будинку та земельної ділянки, так як це майно належить подружжю на справі спільної сумісної власності. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12.11.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.01.2021 року заочне рішення суду було скасоване, справа призначена до нового розгляду.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15.06.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що спірний будинок та земельна ділянка була придбана ним разом з дружиною за спільні гроші, які складалися з їх зарплатні, коштів, які залишилися у спадок від його померлих батьків, а також частину коштів він позичав у свого товариша. Тому це майно є виключно спільним майном подружжя.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Звернула увагу суду на той факт, що даний будинок за час шлюбу між подружжям придбався ними за власні сумісні кошти, оскільки вони обоє працювали та отримували гідну заробітну плату. Крім того зазначила, що при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу ОСОБА_1 підписав заяву, якою надав згоду на купівлю ОСОБА_3 за спільні кошти спірний житловий будинок та земельну ділянку та підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є їхньою спільною власністю, а придбаний будинок та земельна ділянка буде також об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувалася ними під час шлюбу за їх спільні кошти.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх заперечень вказали, що 20.03.2013 року батьки відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали квартиру АДРЕСА_2 за 59120,00 грн. Після чого, 27.03.2013 року вказані гроші були витрачені на придбання спірного будинку. Отже, даний будинок хоча у був придбаний відповідачем у період шлюбу з позивачем, не може вважатися спільним майном подружжя, оскільки був придбаний за особисті кошти лише відповідача, які надавалися її батьками.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України).

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Як встановлено судом, сторони 10.10.2000 року зареєстровали шлюб у відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до договору купівлі - продажу жилого будинку від 27.03.2013 року, ОСОБА_3 , яка перебувала у шлюбі з придбала житловий будинок (з допоміжними будівлями та спорудами) АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27.03.2013 року, ОСОБА_3 , яка перебуває у шлюбі з 10.10.2000 року придбала земельну ділянку розміром 0,0551 га, що розташована у АДРЕСА_1 .

Згідно з заявою про згоду, яка була надана позивачем ОСОБА_1 до Першої Краматорської державної нотаріальної контори, останній висловив своє волевиявлення щодо згоди на купівлю його дружиною ОСОБА_3 на її ім`я та на умовах за її розсудом та за їхні спільні кошти жилого будинку та земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 та підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є їх спільною власністю. Придбані жилий будинок та земельна ділянка буде також об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними під час шлюбу, за їхні спільні кошти. Також він підтвердив, що договір купівлі-продажу укладався його дружиною на умовах, які вони попередньо обговорили і вважали вигідними для них, і укладання цього договору відповідало їх спільному волевиявленню. Дана заява була зареєстрована в реєстрі за № 21243.

Відповідно до заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.02.2020 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, відповідач послалася на договір купівлі-продажу, укладений між її батьками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 20.03.2013 року, відповідно до якого батьки продали квартиру АДРЕСА_2 за 59120 грн. і зазначає, що саме ці гроші були витрачені нею на придбання спірного будинку.

В судовому засіданні вищевказаний факт не знайшов свого підтвердження, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження цього факту, а надані відповідачем відомості з Державного реєстру ФОП про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з навчального закладу доньки відповідача, акти надання турагентських послуг, витяги по банківській картці клієнта не можуть виступати належними доказами по справі, які б підтверджували придбання нею спірного майна за особисті кошти.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16.08.2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_9 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 27.03.2021 року та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 було відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 03.11.2021 року рішення було залишено без змін, а отже набрало законної сили.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно в розмірі Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки за кожним.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові ВС від 12.02.2020 по справі №725/1776/18.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 200 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) про поділ спільного майнам подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку розміром 0,0551 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Г.Костюков