Постанова

Іменем України

07 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 756/11182/15-ц

провадження № 61-4401св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Романцовою Тетяною Володимирівною, на постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 162 000 дол. США.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 77381 від 18 лютого 2008 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 180384, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати за повне та своєчасно виконання позичальником боргових зобов`язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов`язань.

21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 106 000 дол. США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 6304 від 21 березня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку майнові права на земельну ділянку загальною площею 0,1697 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, урочище «Букаєвиця», с. Старі Петрівці, кадастровий номер 032080104.

З метою забезпечення виконання зазначеного зобов`язання між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 189728, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати за повне та своєчасно виконання позичальником боргових зобов`язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов`язань.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило позивачу свої права вимоги за зобов`язаннями за кредитним договором № 0 від 18 лютого 2008 року.

13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило позивачу свої права вимоги за зобов`язаннями за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 0 від 18 лютого 2008 року виникла заборгованість, яка станом на 18 серпня 2015 року становить 223 202,01 дол. США, у тому числі: строкова заборгованість - 137 376,16 дол. США, прострочена заборгованість - 85 825,85 дол. США.

Внаслідок допущених порушень умов кредитного договору № 0 від 21 березня 2008 року за кредитом виникла заборгованість, яка станом на 18 серпня 2015 року становить 155 510,46 дол. США, у тому числі строкова заборгованість - 66 049,74 дол. США, прострочена заборгованість - 89 460,72 дол. США.

На підставі викладеного ТОВ «Кей-Колект» просилостягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості за вказаними кредитними договорами у розмірі 378 712,47 дол. США.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кей-Колект», АКІБ «УкрСиббанк» про припинення поруки.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Кей-Колект», АКІБ «УкрСиббанк» про припинення поруки закрито у зв`язку зі смертю позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В частині позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості провадження закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів щодо наявності та розміру заборгованості відповідача перед ним, тому, оскільки не доведено факт зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем, відсутні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості.

Місцевий суд закрив провадження в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю.

Не погодившись з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 , ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 18 лютого 2008 року в розмірі 158 161,24 дол. США, заборгованість за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року в розмірі 61 511,87 дол. США, а разом - 219 673,11 дол. США.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за кредитними договорами № 0 від 18 лютого 2008 року, № 0 від 21 березня 2008 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що в ході розгляду справи відповідач заявив про застосування строку позовної давності, тому дійшов висновку про зменшення суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на розмір заборгованості, нарахованої поза межами строку позовної давності.

Також апеляційний суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України

Узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Романцової Т. В. просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, судом апеляційної інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не враховані існуючі правові позиції Верховного Суду, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

27 квітня 2021 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 162 000 дол. США, строком до 19 лютого 2035 року зі сплатою 12,40 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 77381 від 18 лютого 2008 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 106 000 дол. США, строком до 21 березня 2035 року зі сплатою 13,40 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 6304 від 21 березня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку майнові права на земельну ділянку загальною площею 0,1697 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, урочище «Букаєвиця», с. Старі Петрівці, кадастровий номер 032080104.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» за договором факторингу № 1 відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями за кредитним договором № 0 від 18 лютого 2008 року.

13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» за договором факторингу № 2 відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за кредитним договором № 0 від 18 лютого 2008 року станом на 18 серпня 2015 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 223 202,01 дол. США, у тому числі: строкова заборгованість - 137 376,16 дол. США, прострочена заборгованість - 85 825,85 дол. США.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року станом на 18 серпня 2015 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 155 510,46 дол. США, у тому числі строкова заборгованість - 66 049,74 дол. США, прострочена заборгованість - 89 460,72 дол. США.

Відповідно до пунктів 3.1.3 кредитних договорів встановлено, що у разі порушення термінів сплати кредитних платежів кредитор має право змінити термін повернення кредиту та вимагати його дострокового повернення.

Згідно з пунктами 6.2 кредитних договорів, передбачено, що вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор направляє боржнику поштовим зв`язком, цінним листом, з повідомленням про вручення. При цьому відповідно до п. 2 п.6.2. терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі з тридцять другого календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту за умови, що банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення банку.

Установлено, що кредитор направив на адресу боржника вимогу про погашення заборгованості за кредитами з попередженням про наслідки невиконання такої вимоги, яка була отримана 08 липня 2014 року.

20 березня 2017 року відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апеляційним судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 162 000 дол. США, строком до 19 лютого 2035 року зі сплатою 12,40 % річних.

21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 106 000 дол. США, строком до 21 березня 2035 року зі сплатою 13,40 % річних.

За договорами факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, № 2 від 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями за кредитними договорами № 0 від 18 лютого 2008 року, № 0 від 21 березня 2008 року відповідно

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Разом із тим, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що стягненню підлягають відсотки за користування кредитом, нараховані до 09 серпня 2014 року, тобто до дати повернення кредиту, достроково визначеної позивачем з урахуванням приписів частини другої статті 1050 ЦК України, пунктами 3.1.3., 6.2 кредитних договорів.

При цьому, судом апеляційної інстанції правильно прийнято до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, встановлено, що з цим позовом позивач звернувся до суду 31 серпня 2015 року.

Разом із тим, 20 березня 2017 року відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності до пред`явлених позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла правового висновку про те, що якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

З матеріалів справи вбачається, що сплачувати щомісячні платежі за кредитом № 0 відповідач припинив з квітня 2010 року, а за кредитом № 0 - з грудня 2010 року.

За таких умов апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що трирічний термін позовної давності за черговими платежами, нарахованими до 31 серпня 2012 року, позивачем було пропущено, відтак вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ТОВ « Кей-Колект» не набуло у передбаченому законом порядку право вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами є необґрунтованими, оскільки договори факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, № 2 від 13 лютого 2012 року, за якими ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями за кредитними договорами № 0 від 18 лютого 2008 року, № 0 від 21 березня 2008 року, не скасовані, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Романцовою Тетяною Володимирівною, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов