Постанова

Іменем України

09 лютого 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/3303/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва

від 22 грудня 2020 року

у справі №755/14192/19 Деснянського районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_1

на бездіяльність Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність та рішення Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Деснянський РВ ДВС у м. Києві, Відділ).

Заявник ОСОБА_1 , посилаючись на те, що Деснянським РВ ДВС у м. Києві в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" повернуто виконавчий документ стягувачу просила скасувати повідомлення від 24.09.2020 про повернення виконавчого листа та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №755/14192/19.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року скаргу задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Деснянський РВ ДВС у м. Києві звернувся до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої вказав, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд дійшов помилкового висновку про скасування повідомлення про повернення виконавчого документа, оскільки ОСОБА_1 до Відділу було подано заяву про прийняття до виконання виконавчого листа, проте до однієї заяви подано чотири виконавчі листи, тоді як згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Зазначив, що в порушення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у поданих виконавчих листах не було окремо зазначено стягувача та боржників кожного окремо, оскільки державний виконавець не має права самостійно обирати боржника із солідарних боржників у виконавчих документах.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 та ухвалити нове судове рішення.

Деснянський РВ ДВС у м. Києві, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. В апеляційній скарзі просив проводити судовий розгляд за відсутності представника Відділу.

Заявник ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Боржники: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2020 стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 10 660,00 грн. Також стягнуто з боржників, а саме з кожного по 384,20 грн судового збору на користь ОСОБА_1

14 вересня 2020 року Деснянським районним судом м. Києва видано чотири виконавчі листи №755/14192/19, які ОСОБА_1 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження подано до Відділу виконавчої служби.

24 вересня 2020 року державним виконавцем Деснянського РВ ВДС у м. Києві Вахрамєєвою Я.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 4).

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу діяв без дотримання вимог Закону України "Про виконавче провадження" та не вжив всіх необхідних заходів для примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу вбачається, що державний виконавець керуючись положеннями п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" повернув виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання, в якому зазначив: "виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, а саме у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним" (а.с. 4 на звороті).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій чотирьох виконавчих листів, які містяться в матеріалах справи та були видані ОСОБА_1 для звернення до примусового виконання, у кожному з чотирьох виконавчих листів окремо зазначено по одному стягувачу та по одному з боржників, а також зазначено про солідарний обов'язок (а.с. 5-8).

З наведеного слідує, що подані ОСОБА_1 до Деснянського РВ ДВС у м. Києві виконавчі листи відповідають вимогам п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, у державного виконавця були відсутні обґрунтовані причини для повернення виконавчих листів з підстави, на яку він посилається у повідомленні від 24.09.2020. А інших підстав для повернення виконавчого документа стягувачу в повідомленні державним виконавцем не зазначено.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, Деснянський РВ ДВС у м. Києві посилається на те, що підставою повернення виконавчих листів було те, що до однієї заяви про примусове виконання рішення суду стягувачем долучено чотири виконавчі листи, що є порушенням Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Водночас, як зазначалось вище, в повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем не було вказано таку підставу повернення виконавчого документа як не подання окремої заяви на кожний виконавчий лист. Натомість предметом оскарження скарги ОСОБА_1 є повідомлення про повернення виконавчого документа з тих підстав, що у виконавчому документі не зазначено один боржник та один стягувач, а також, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або не зазначено, що обов`язок чи право стягнення є солідарним

При цьому, слід додати, що Деснянський РВ ДВС у м. Києві посилаючись на те, що в порушення Інструкції з організації примусового виконання рішень стягувачем не подано окрему заяву на кожний виконавчий лист не вказує який саме пункт цієї Інструкції порушено останнім.

В той же час, необхідно врахувати, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено такої підстави для повернення виконавчого листа стягувачу, у зв'язку з тим, що стягувачем подана одна заява.

Так, за приписами ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (виконавчий лист), за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вже зазначалось вище і вказує Деснянський РВ ДВС у м. Києві в своїй апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" неправомірно прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ухвала суду в частині задоволення вимог скарги про зобов`язання Деснянського РВ ДВС у м. Києві відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №755/14192/19, виданого Деснянським районним судом м. Києва 14.09.2020, не відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця, вбачається, що заявник, звертаючись до суду зі скаргою, просив зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження.

На час розгляду даної справи судом діяли положення ч. 2 ст. 451 ЦПК України, згідно якої у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право).

З огляду на викладене, суд при розгляді скарги на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця не наділений повноваженнями щодо зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню.

Беручи до уваги те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 451 ЦПК України вийшов за межі своїх повноважень та зобов`язав державного виконавця відкрити виконавче провадження, ухвала суду в цій частині підлягає зміні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в частині вимог про зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження судом постановлено ухвалу з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про зміну резолютивної частини ухвали в частині задоволення скарги про зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче, а в іншій частині залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 376, 383, 384, 389, 447, 451 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року в частині зобов`язання Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №755/14192/19, виданого Деснянським районним судом м. Києва 14 вересня 2020 року - змінити.

Зобов`язати державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити порушене право стягувача ОСОБА_1 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай