Справа № 758/9415/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

12 жовтня 2021 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.

при секретарі - Позднякові В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2021 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постійно проживає та зареєстрована з 13.07.1993 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 вселився у дану квартиру один на підставі ордеру № 3441 від 30.12.1992 року.

З 13.07.1993 року в квартирі було зареєстровано та проживало 2 (дві) особи: батько позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивач.

Вказує, що після 2017 року відповідач взагалі жодного разу не був у квартирі та на сьогоднішній день його місце перебування не відомо. Крім того, у квартирі відсутні реч відповідача.

Факт відсутності ОСОБА_2 у квартирі за місцем його реєстрації з 01.01.2017 підтверджується актом про відсутність особи за місцем реєстрації місця проживання, який складений 08.10.2020 року сусідами по будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , підписи яких засвідчено головою КМ «РЖМ ВИНОГРАДАР».

Зазначила, що відповідно до ордеру та довідки комунального підприємства «Вітряні гори» Подільської районної у м. Києві ради № 548 від 14.04.2010 року ОСОБА_2 є наймачем квартири.

Позивач посилається, що відповідач не проживає у вказаній вище квартирі, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає чим позбавляє розпоряджатися власністю в повному обсязі.

Вважає, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, а тому втратив право користування житловим приміщенням.

З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов.

12 липня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

13 липня 2021 року судом зроблено запит щодо місця реєстрації відповідача.

28 липня 2021 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи.

Ухвалою суду від 30.07.2021 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставив.

Судова повістка, що направлялась на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, не була отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ч. 3, 5, 8, 11 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 14-507 цс 18 від 12 грудня 2018 року.

Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).

ОСОБА_2 вселився у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером № 3441 від 30.12.1992 року (а.с.8).

Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Вітряні гори» Подільської районної у м. Києві ради № 548 від 14.04.2010 року з 13.07.1993 року, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано двоє осіб : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Відповідно до довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за № 26404 від 01.09.2020 квартира АДРЕСА_1 не приватизована (а.с.11).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17, провадження №61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з актів про відсутність особи за місцем реєстрації місця проживання № 99 від 04.11.2020 та № 142 від 08.09.2021 за підписом голови КМ «РЖМ Виноградар» А.Захарченка, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 01.01.2017 року, особистих речей ОСОБА_2 не виявлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду дав покази, що він проживає у квартирі АДРЕСА_4 та є сусідом ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтвердив факт, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 01.01.2017 року.

Свідок ОСОБА_4 дала суду покази, що проживає у квартирі АДРЕСА_4 та є сусідкою ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтвердила факт, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 01.01.2017 року.

З позовної заяви вбачається, що відповідач, хоча значиться зареєстрованим у спірній квартирі, однак за спірною адресою не проживає, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає.

Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М.Анохін