н/п 2/490/2141/2020 Справа № 490/9947/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
02 лютого 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Дудник Г.С., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
Представник АТ КБ «Приватбанк» 19 листопада 2019 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 лютого 2011 рокув розмірі 7771,47 грн та за договром № NKOBF421751958 від 16.05.2013 року в розмірі 3477,68 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 , уклавши з ПАТ КБ «Приватбанк» вказані кредитні договори, отримав кредит у розмірі 7600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та 4215,03 грн зв сплатою ідсотків за корситування кредитом у розмрі 12% на рік з кінцевим терміном повернення 15.06.2016 року.
За аткого, Банк звернувся з вимогами про сплату заборгованості за кредитними договрами до спадкоємців боржника - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які були зареєстровані разом зі спадкодавцем на день його смерті, отже в силу положень ч.3 ст. 1260 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину , та в шестимісячний строк до 06.06.2014 року не подали заяву про відмову від спадщини.
17.09.2014 року позивачем отримано відповідь з Третьої Миколаївської держнотконтори на їх заяву від 24.08.2014 року в якій зазначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 , з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися.
Ухвалою суду про забезпечення доказів від 24.06.2020 року витребувано у Першої Миколаївської Державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.12.2013 року.
Ухвалою суду про забезпечення доказів від 29.10.2020 року витребувано з Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлені про дату, час та місце розгляду належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштові конверти, які повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання, у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву суду не надали.
Згідно ч.1 ст.280ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідност. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідност. 627 ЦК України, відповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до вимогст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н від 21.02.2011 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7600,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви від 21.02.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.
16 травня 2013 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № NKOBF421751958 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4215,03 зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінчцевим терміном поверненн 15.06.2016 року.
Відповідно до ст. 1054 ч.1 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором б/н станом на 06.12.2013 року становить 7431,34 грн . - заборгованість за тілом кредиту та 340,13 грн за відсотками, а за кредитним договром № NKOBF421751958 - 3477,68 грн заборгованості за кредитом та 0,13 грн за відсотками - станом на 06.12.2013 .
Позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом б/н від 21.02.2011 року позичальник не мав за життя простроченої заборгованості за тілом кредиту. Перша прострочена заборгованість виникла в грудні 2013 року , а останній платіж за кредитом у розмірі 1978,50 грн був внесений 14 червня 2014 року - шляхом поповнення карткового рахунку.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом від 16.05.2013 року позичальник не мав за життя простроченої заборгованості за тілом кредиту. Перша прострочена заборгованість виникла в грудні 2013 року .
При цьому, у відповідь на претензію Банку листом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори від 10.09.2014, було повідомлено, що на претензію щодо кредиторських вимог до спадкоємців посерлого 06.12.2013 року . ОСОБА_3 отримано та заведено спадкову справу. Спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися .Також роз`яснено, що слід надати квитанцію про сплату проведення первірки в Спадковому реєстрі - для перевірки наявності заведеної Спадкової справи та подальшоговедення спадкової справи за заявою кредитора.
Згідно відомостей Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області - спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, згідно відповіді Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкова справа після смерті ОСОБА_3 - не виявлена .
Таким чином, судом встановлено, що ніхто зі спадкоємців з відповідними заявами про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини у встановлений законом строк не звертався. Обсяг спадкового майна не встановлений, доказів наявності спадкової маси - суду не надано.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 609 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Частиною 1 та частиною 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України строк.
Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За ст. 1261-1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. . У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
При цьому ступінь рідства між померлим позичальником та відповідачами по справі - суду не відомоа достовірно та доказів такого позивачем суду не надно. Можливо припустити, що , оскільки померлий ОСОБА_3 1977 року народження, а ОСОБА_1 - 1954 року народження, а ОСОБА_2 , - 1986 року народження, то відповідно це мати та брат позичальника.
Проте рішення суду не може грунтуватися на припущеннях, а відповідач ОСОБА_2 в будь-якому випадку є спадкоємцем другої черги, а отже за наявності спадкоємців першої черги спадщину не приймає. За такого, заявлені Банокм вимоги до ОСОБА_2 є поза розумним сумнівом такими, що заявлені до неналежного відповідача.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта).
У відповідності до ст. 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.
Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.
04 листопада 2018 року набрав чинності Закон України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким частини другу і третю статті 1281 ЦК України викладено в такій редакції: «2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину».
Розділом ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» визначено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.
Оскільки строк пред`явлення позивачем вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 сплив 06.12.2014 року, тобто до набрання чинності Законом України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року, дія вказаного закону не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами спору. Застосуванню підлягає редакція Цивільного кодексу України, яка була чинна до введення в дію Закону України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року.
Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором нормстатті 1281 ЦК Українищодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Отже, встановленістаттею 1281 ЦК Українистроки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, яка відповідно дост. 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для всіх субєктів владних повноважень, а також має враховуватися іншими судами іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 24.08.2014 направлена претензія кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори .
Наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази дають підстави вважати, що фактично з 13 серпня 2014 року АТ КБ «Приватбанк» був обізнаний про смерть позичальника , про що свідчить датована цим днем та направлена до нотаріальної контори претензія кредитора, та отримана банком відповідь з Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори від 10.09.2014 року, а тому виходячи з цієї дати протягом шести місяців кредитор мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємця померлого.
Натомість, лише в липні 2019 року спадкоємцям позичальника направлено лист-претензію , в якому позивач пред`явив свої вимоги про сплату заборгованості за кредитними договорами померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 1261, 1281-1282 ЦК України. Тобто банк звернувся до спадкоємця з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором після спливу 6 місячного строку.
Відповідно до пункту 1.1.7.11 «Умов та Правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той саме строк.
Враховуючи те, що кредитний договір б/н був укладений 21.02.2011 року, а позичальник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то проінформувати банк про припинення строку дії договору він не міг, а тому наступна автоматична пролонгація договору з померлою особою є неприпустимою. За таких обставин, строк вимоги за кредитним договором починає спливати з лютого 2013 року (зі спливом 12 місяців після останньої автоматичної пролонгації).
Другий кредитний договір був укладений 16.05.2013 року з кінцевим термоном повернення в червні 2016 року.
Від цієї дати, у відповідності до положенняст. 1281 ЦК України, слід обчислювати річний строк для пред`явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину.
Однак позов банком пред`явлений лише 19.11.2019 р. і відомості про те, що позивач протягом року пред`явив належним чином вимоги до спадкоємців, відсутні.
АТ КБ «ПриватБанк», який знав про відкриття спадщини, в установленому законом порядку не пред`явив вимоги до спадкоємця у межах строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України (понад один рік з дня настання строку вимоги ), а тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.
Вказана позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 11 жовтня 2018 року (справа №136/1336/16-ц).
Також суду враховує, що в будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.
Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Спадкоємець успадковує разом із правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.
На обґрунтування того, що відповідачі є спадкоємцями за померлим позичальником, Банком надані копії їх паспортів з відміткою про реєстрацію разом із позичальником на момент його смерті .
Позиція Банку, яка зводиться до того, що оскільки відповідачі та померлий позичальник були зареєстровані за однією адресою, відтак відповідачі прийняли спадщину за спадкодавцем, прямо суперечать положенням матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.
Банком мало бути доведено обсяг спадкового майна, а сам факт реєстрації померлого позичальника за адресою: АДРЕСА_1 ще не свідчить про те, що він мав частку в праві власності, чи був власником квартири. Жодних письмових доказів, які б підтверджували належність цієї квартири (повністю чи частково) саме ОСОБА_3 немає, відтак це майно, без належних і допустимих доказів, не можна віднести до спадкового майна померлого позичальника.
Так само суду невідома і Банком не надана ціна спадкового майна, оскільки лише в межах суми отриманого в спадок майна спадкоємці померлого позичальника можуть нести відповідальність перед Банком. Таких відомостей Банком не надано.
Окрім того, вимогу пред`явлено до відповіждачів, проте як зазначалося вище, сам факт їх реєстрації за адресою реєстрації померлого позичальника не робить їх спадкоємцями автоматично.
При зверненні до суду з вказаним позовом банком взагалі не доведено ні належність відповідачів до кола спадкоємців, ні наявність та розмір спадкового майна. в межах якого спадкоємці в разі їх наявності повинні нести відповідачльність за боргами спадкодавця. Отже позовні вимоги є також і недоведеними жодним чином.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення сплачених судових витрат на користь позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволені позовних вимог відмовлено, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст. 4,12,!3, 79-81 1441 , 259-265,273 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто Центральним районним судом м.Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленомуцивільним процесуальним кодексом України.

У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий О.А. Гуденко