ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 197/1381/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року, яке ухвалене суддею Охнач О.В. у селищі Широкому Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про визнання іпотеки припиненою та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що 03.09.2008 року між сторонами було укладено Кредитний договір № KRP0GR.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, між сторонами 03.09.2008 року укладено Договір іпотеки б/н.

Виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 1639 закінчено 15.07.2020 року, у зв`язку з чим позивачка вважає, що у неї відсутня заборгованість за кредитом, що є підставою для припинення іпотеки.

Посилаючись на те, що відповідач не вчиняє дії щодо припинення іпотеки, що порушує її права, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати припиненою іпотеку квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернутися до будь-якого державного реєстратора, в тому числі до нотаріуса, із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки вищевказаної квартири, зареєстрованої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження 7851865, з одночасним повідомленням позивачку про факт такого звернення; стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз О.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неврахування судом першої інстанції, що заборгованість за кредитом стягнута на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. №1639 від 29 березня 2017 року, й виконавче провадження щодо стягнення цієї заборгованості закінчено, у зв`язку з повним виконанням. Повне виконання зобов`язань за кредитним договором є підставою для припинення іпотеки, однак банк ухиляється від скасування державної реєстрації іпотеки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Повалій О.В.. яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 вересня 2008 року позивачка ОСОБА_1 , як клієнт банку, уклала з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредитний договір № KRP0GR.

03.09.2008 року сторонами укладено Договір іпотеки б/н, яким забезпечено виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором (предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 ,).

29.03.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за Кредитним договором № KRP0GR від 03 вересня 2008 року, за період з 03 вересня 2008 року по 17 жовтня 2016 року, у розмірі 22 008,02 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 812,21 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 1 698,91 грн., заборгованість за комісією у розмірі 301,15 грн., заборгованість за пенею у розмірі 12 909.65 грн., заборгованість по штрафам фіксована частина у розмірі 250,00 грн. та відсоток від суми боргу у розмірі 1 036,10 грн.

Постановою державного виконавця Широківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.08.2017 року відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №1639, виданим 29.03.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А.

Постановою державного виконавця Широківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 15.07.2020 року виконавче провадження закінчене, у зв`язку із стягненням сум в повному обсязі.

В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 13.11.2020 року, на підставі кредитного договору № KRP0GR, є запис про обтяження у виді заборони на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1 ) з реєстраційним номером обтяження 7851865.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що боргові зобов`язання за кредитним договором на сьогодні не виконані, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, тому договір іпотеки на спірне майно є чинним та правові підстави для припинення іпотеки відсутні.

До таких висновків суд дійшов належним чином встановивши обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дотримуючись вимог норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо ж вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги й відповідно валюта виконання зобов`язання визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі і валюті.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в ч. 1 ст. 598 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, виконання якого забезпечено іпотекою, зокрема, на підставі належного виконання, або ж у разі припинення дії іпотечного договору.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позичальницею ОСОБА_1 не здійснено належне виконання Кредитного договору № KRP0GR від 03 вересня 2008 року, яке припиняє основне зобов`язання, а тому правові підстави для припинення іпотеки у зв`язку з припиненням основного зобов`язання відсутні.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для припинення іпотеки за Іпотечним договором б/н від 03 вересня 2008 року відсутні та іпотека не може бути припинена до остаточного належного виконання зобов`язань за Кредитним договором № KRP0GR від 03 вересня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за кредитом стягнута на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. №1639 від 29 березня 2017 року, й виконавче провадження щодо стягнення цієї заборгованості закінчено, у зв`язку з повним виконанням, колегією суддів не приймаються, з огляду на те, що постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від30.03.2012 року №5 визначено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України та наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитораправа на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: