КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 754/6950/18

06 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ратнікової В.М.

суддів: Левенця Б.Б.

Борисової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2021, постановлену під головуванням судді Зотько Т.А., у цивільній справі за позовом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва в особі директора Лимаря Юрія Вікторовича до Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія«Київ», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києвавід 28 липня 2021 року клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 07 жовтня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 а подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду. У вказаномупереліку відсутня ухвала суду про витребування доказів.

Заперечення на ухвали, що не підлягаютьоскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Цей припис згідно з позицієюКонституційного Суду Українислід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду Українивід 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

Європейський суд з прав людинивказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розглядусправи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбаченихстаттею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а такожмає братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і можепідлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовоюякого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуваннівідповідних правових засобів, передбаченихпроцесуальним законом. Наведене не маєнаслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарженняокремо від рішення суду ухвал суду першоїінстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду зверталаувагу на те, щовстановлення у процесуальномузаконі переліку ухвал суду першоїінстанції, що можуть бути оскарженіокремо від рішення суду стосовносуті спору, та відтермінуванняреалізації права на апеляційнеоскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодосуті спору є розумнимобмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігтизловживанням процесуальними правами, якіможуть призводити до невиправданихзволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційнеоскарження окремо від рішення суду щодосуті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремооскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Верховний Суд у складіОб`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постановівід 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати в порядку, визначеномупроцесуальним законом, не зловживаючисвоїми процесуальними правами у спосібподання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №668/8268/15-ц.

Виходячи зі змісту статті 353 ЦПК України, ухвала суду про відмову в задоволені заяви про витребування доказівне підлягаєапеляційному оскарженню.

Згідно з п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягаєоскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи те, що ухвала суду першоїінстанції про відмовуу витребуванні доказів відповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на якіможуть бути поданіскарги окремо від рішення суду, то апеляційнускаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2021, постановлену під головуванням судді Зотько Т.А., у цивільній справі за позовом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва в особі директора Лимаря Юрія Вікторовича до Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія «Київ», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації слід повернути апелянту.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людиниу справах «Осман протиСполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимогвітчизняного та Європейськогозаконодавства повинен дисциплінуватиосіб, що звертаються до суду та не допуститисудовий процес у безладнийрух, так як право на суд не є абсолютним.

Керуючись ст.ст.353, 357 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2021, постановлену під головуванням судді Зотько Т.А., у цивільній справі за позовом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва в особі директора Лимаря Юрія Вікторовича до Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія «Київ», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації- повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційноїінстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: