Справа №461/5497/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Степанюк Ю.

представників позивача Челяк Г.П., ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що позивач є квартиронаймачем та постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_3 з 23 лютого 1973 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Головою ОСББ «Спокій» від 23 липня 2020 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни:

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за данною адресою з 23.02.1973 року.

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за данною адресою з 23.02.1973 року.

3. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 11.12.1997 року.

Однак, ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_5 з моменту реєстрації ніколи не проживали в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин. Факт відсутності проживання відповідачів за даною адресою понад рік зафіксовано комісією ОСББ «Спокій» про що складено Акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні в квартирі АДРЕСА_4 від 20.12.2019 року, №1 від 20.07.2020 року, №1 від 10.03.2021 року. В квартирі АДРЕСА_3 з часу реєстрації 23 лютого 1973 року мешкали лише позивач та його покійний брат, ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Відповідачі не проживали в даній квартирі, ніколи не сплачували та не сплачують комунальні платежі, не брали та не беруть участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі немає і квартирою ніколи не цікавились, наміру проживати в ній ніколи не виявляли. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Зазначає, що факт реєстрації відповідачів у данному житловому приміщенні порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості зменшити розмір комунальних платежів, оформити субсидію, і скористатись законним правом на приватизацію житла. В даному житловому приміщенні позивач неодноразово робив поточні та капітальні ремонти, систематично сплачує житлово-комунальні послуги. Відповідач ОСОБА_4 , згідно інформації від родичів позивача давно виїхала за кордон чи з метою заробітку чи на постійне місце проживання, ОСОБА_3 достеменно не відомо, оскільки вона з тих пір жодного разу на вказану квартиру не приїжджала, з ним не зв`язувалась. Відповідач ОСОБА_5 , за інформацією родичів, мешкає у Львові, але жодного разу в квартиру не з`являвся, не брав участі у покращенні житлових умов, не сплачував комунальні послуги, та жодними діями не цікавився долею помешкання. Факт відсутності місцем реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 понад один рік можуть підтвердити свідки. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_5 та підлягають зняттю з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку з тривалою, понад рік, без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, несплатою комунальних послуг, а також інших витрат по утриманню житлового приміщення. Просить позов задоволити.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали аналогічні пояснення викладенні у позові. Просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , в судовому засідання заперечила проти задоволення позову. Просила відмовити у задоволенні такого.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за адресою реєстрації. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставленняу поштовомуповідомленні відміткипро відмовуотримати судовуповістку чивідмітки провідсутність особиза адресоюмісцезнаходження,місця проживаннячи перебуванняособи,що зареєстрованіу встановленомузаконом порядку,якщо цяособа неповідомила судуіншої адреси.Тому,відповідач, в силу п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 23.07.2020 р., виданої головою ОСББ «Спокій» Стасів М.І.

Згідно з актами від 20.12.2019 року, 20.07.2020 року, 10.03.2021 року, які затвердженні головою правління ОСББ «Спокій» Стасів М.І., вказано, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , але зі слів сусідів фактично там не проживають.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 20.03.2021 р., виданої головою ОСББ «Спокій» Стасів М.І., власником квартири АДРЕСА_3 є держава.

Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 81 ч. 1 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Тобто стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 і ця квартира була єдиним житловим приміщенням для нього та його матері. ОСОБА_4 була змушена поїхати на заробітки за кордон, оскільки не була працевлаштована в Україні. Квартира за адресою: АДРЕСА_2 складається з однієї кімнати і проживав у ній ОСОБА_7 , разом із співмешканкою.

ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, після виїзду матері на роботу за кордон, проживав у батька в гуртожитку. Останній неодноразово приходив до квартири де зареєстрований, але вже в 2020 році квартира була зачинена, нікого у квартирі не було, доступу до квартири у нього немає у зв`язку з відсутності ключів. Ніколи не втрачав інтерес до спірної квартири і мав намір проживати в ній. До ОСОБА_5 позивач, який фактично у спірній квартирі не проживає, не звертався з питанням відшкодування наявних у нього витрат після смерті ОСОБА_7 . Оскільки у квартирі вже ніхто не проживав, відповідач просив надати ключі від квартири і дружина позивача не заперечувала та лише наголошувала, що ключі наддасть, але це лише були обіцянки з її сторони. Повіривши дружині відповідача, мав надію отримати ключі від квартири та вселитися для проживання у спірну квартиру. При цьому готував документи до суду для подання позову щодо позбавлення права на користування спірною квартирою.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні наголошувала, що ОСОБА_5 намагався отримати доступ до квартири, а тому мали місце конфлікти із ОСОБА_7 щодо користування спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_4 перебуває за кордоном і зараз, враховуючи епідемічну ситуацію, не може бути в Україні. Спірна квартира для неї є єдиним місцем проживанням в м.Львові і іншого житла вона немає.

З копії довіреності ОСОБА_3 вбачається, що останній проживає в с.Новосілки Буського району Львівської області.

Відповідно до копії направлення на медико-соціальну експертизу від 26.12.2019 року, виданою Буською центральною лікарнею, з березня 2018 року ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікувально- профілактичного закладу із описом історії хвороби, тобто по місцю свого фактичного проживання, а не у м.Львові за місцем реєстрації. Буською центральною лікарнею підтверджено також, що ОСОБА_3 є інвалідом II групи, перебуває на диспансерному обліку в лікаря-хірурга та періодично проходить лікування в хірургічному відділенні КНП «Буська ЦРЛ». ОСОБА_3 уклав договір з сімейним лікарем про надання медичної допомоги по місцю фактичного проживання, що також підтверджено Буською центральною районною лікарнею.

Тобто, позивач не довів суду факту відсутності відповідачів протягом 6-ти місяців в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин. Сама по собі відсутність відповідачів за цією адресою не підтверджує і не спростовує того, чи з поважних причин відповідачі не проживають в квартирі.

Питання щодо розподілу витрат на комунальні послуги між всіма наймачами квартири державного житлового фонду - врегульовані чинним законодавством і їх несплата сама по собі не тягне позбавлення права громадян на користування житлом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.12,81, 258, 259, 263 -265, 315-319, 351-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації.

Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст судового рішення складений 03.12.2021 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Є.Радченко