Справа №345/116/21
Провадження № 2/345/213/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2021 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кардаш О.І.??

за участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.,?

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державний реєстратор сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради Ільчишин Дмитро Вікторович про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації нерухомого майна та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідач по справі ОСОБА_2 являється її рідним братом. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , яка залишила заповіт посвідчений 04.12.1995 в виконкомі Негівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. Вищезазначеним заповітом своє спадкове майно спадкодавець ОСОБА_3 заповіла позивачу. Зокрема до складу спадщини входить житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , інвентаризаційна вартість якого становить 801 927 гривень. Позивач зазначає, що звернулася в установленому законом порядку до приватного нотаріуса Лесюк П.В. із заявою про право на спадщину за заповітом на спадкове домоволодіння, однак, постановою приватного нотаріуса від 27.12.2020 №679/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене спадкове майно, оскільки свідоцтво про право власності витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок видане на ім`я відповідача, а не на ім`я спадкодавця. Проте позивач вважає, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.12.2015 НОМЕР_1 , яке видане на ім`я відповідача є недійсним через, те що відповідно до свідоцтва №б/н від 21.03.1991 спірне домоволодіння належало членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 , а також згідно довідки №908 від 08.10.2019 позивач із відповідач та їх мати з дня їх народження зареєстровані і спадковому будинку. Таким чином, відповідач без згоди позивача та спадкодавця ОСОБА_3 приватизував спірне домоволодіння ставши єдиним його власником. Тому, на підставі викладеного позивач просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 та визнати за нею право власності спадковий житловий будинок із господарськими спорудами, який залишився після смерті ОСОБА_3 .

Представник позивача - адвокат Жовнір М.Й. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просить прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задоволити.

Державний реєстратор сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради Ільчишин Д.В. теж подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14), яка являється матір`ю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 (а.с. 12,13).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 04.12.1995 (а.с. 15), який не змінювався і не відмінявся (а.с. 38), при цьому згідно довідки № 357 від 29.12.2020 у зазначеному заповіті ім`я заповідача помилково записано, як « ОСОБА_6 », хоча правильним слід вважати ім`я « ОСОБА_3 » (а.с. 18). Даним заповітом спадкодавець заповіла належне їй майно де б воно не було і з чого на складалося , що буде належне їй на день смерті позивачу ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 21.03.1991 домоволодіння по АДРЕСА_2 належить членам колгоспного двору головою якого є спадкодавець ОСОБА_4 (а.с. 17). При цьому, як вбачається із довідки виданої виконкомом Верхнянської сільської ради № 08 від 05.01.2021 поштова адреса спадкового житлового будинку змінена із АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 (а.с. 19), а його інвентаризаційна вартість станом на 30.12.2020 становить 801 927 грн. (а.с. 26).

Після смерті матері ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 36). Однак, приватним нотаріусом Лесюк П.В. позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1 відмовлено, оскільки право власності на спадкове домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_2 , а не за спадкодавцем (а.с. 35).

Із свідоцтва про власності від 23.12.2018 (а.с. 27) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 28) слідує, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, відповідно до довідки № 908 від 08.10.2019 зазначено, що в АДРЕСА_1 по день смерті мешкала і була зареєстрована ОСОБА_3 , а станом на 02.04.2018 в даному домоволодінні і поданий час зареєстровані її донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 (а.с. 38).

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зважаючи на те, позивач ОСОБА_1 , як особа, яка постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_1 на час відкриття спадщини та яка протягом строку не заявила про відмову від неї, вважається такою, що прийняла спадщину до якої входить житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом немає, та немає спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, які визначені ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Так, як позивач ОСОБА_3 являється донькою померлої та на момент смерті матері проживала і була зареєстрована із нею в спадковому будинку і являється єдиним спадкоємцем за заповітом, то вона має право на спадкування.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - четвертою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4).

Згідно ч. 5 п. 5 Постанови ПВС України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши обставини справи, враховуючи те що спадкове господарство по АДРЕСА_1 належало на праві особистої власності спадкодавцю ОСОБА_3 , як голові колгоспного двору, а також те що позивач ОСОБА_1 являється єдиними спадкоємцем за заповітом і вона постійно проживала у спадковому домоволодінні і фактично прийняла спадщину, суд приходить до висновку, що оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане з порушенням норм чинного законодавства та воно порушує права позивача, як спадкоємця померлої власниці ОСОБА_3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а тому його слід визнати недійсним та скасувати.

Відповідач на спадкове майно не претендує, про що свідчить подана ним до суду заява.

Таким чином, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.142 ЦПК України , у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 8019,27 грн. за вимогу майнового характеру та 908 грн. за вимогу немайнового характеру., що в сукупності становить 8927,27 грн. та підтверджується відповідними квитанціями (а.с.8,9).

Враховуючи, що відповідач визнав позов, тому є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в сумі 4463,66 гривень.

На підставі викладеного ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 259,263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, Серія СТА № 603885, індексний номер: 50571316, видане 23.12.2015 державним реєстратором Реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Ільчишин Дмитром Вікторовичем на ім`я ОСОБА_2 , щодо його права приватної власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Повернути з державного бюджету позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , сплачений нею по квитанціях 0.0 .1 від 05.01.2021 та 0.0..1 від 05.01.2021 судовий збір в розмірі 50 %, а саме в сумі 4463, 66 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: