Справа № 524/7721/21
Провадження №2/524/3996/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді - Вінтоняк Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Воблікової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідач є власниками житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивачем зазначено, що йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0569, площею 0,0340 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що він бажає скористатися своїм правом на визначення Ѕ частки у праві спільної сумісної власності, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Відповідача надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору міни від 26.10.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками 11/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 88,0 кв.м, з яких житлова площа, становить 49,3 кв.м, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А,а,а2, аг, аг2»; сараю «В,в»; льоху літ. «Вп»; гаражу літ. «Д»; вбиральні літ. «Г»; вбиральні літ. «З»; сараю літ. «Ж»; замощення літ. «І»; зливної ями літ. «ІІ»; огорожі № 1-3, що розташовані на земельній ділянці площею 595 кв.м (а.с. 9).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №631660 ОСОБА_1 та відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №581681 ОСОБА_2 є співвласниками земельної ділянки, загальною площею 0,0340 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :06:001:0569, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У частині першій статті 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У частині першій та другій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки предметом позову у цій справі є визначення, що частка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , становить по 1/2 частині.

Задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення 1/2 частки у спільної сумісної власності за позивачем та відповідачем, яка вже закріплена у частині другій статті 370 ЦК України, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів захисту, тобто повторного звернення до суду.

При цьому суд зазначає, що виходячи з обставин цієї справи, належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до статті 370 ЦК України, чи з іншими вимогами, передбаченим чинним законодавством, які ефективно захищають право позивача у разі його порушення і не потребуватиме повторного звернення до суду.

В ході розгляду даної справи встановлено, що право позивача ніким не оспорюється, а навпаки визнається та документально підтверджено наданими ним доказами, перешкоди у здійсненні права власності відповідачем не чиняться, тому враховуючи, що відповідно до ст. ст. 370, 372 ЦК України, як при виділі так і при поділі майна, що є у спільній сумісній власності існує презумпція рівності часток, тобто розмір часток позивача та відповідача є рівними та становить по 1/2 в силу вимог закону, тому підтвердження окремим судовим рішенням не потребує.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення, що його частка та частка відповідача у спільній сумісній власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0340 га., кадастровий номер :06:001:0569, розташовану в АДРЕСА_1 , становить по 1/2 частині, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.15,16,358,369,370,392 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 258-259, 263-265, 273-274, 352,354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк