ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6173/21 Справа № 184/104/17 Суддя у 1-й інстанції - Коваль А.М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

02 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Деркач Н.М., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди по справі

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5

на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , фізична особа-підприємець ОСОБА_14 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна ,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , фізична особа-підприємець ОСОБА_14 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна.

Позов мотивований тим, що з 01 січня 2015 року між ним та відповідачем склались стійкі відносини, які полягали у спільному проживанні, веденні спільного господарства, наявності спільного бюджету, пов`язаністю спільним побутом, спільним вирішуванням побутових проблем. З 17 вересня 2016 року сторони офіційно оформили свої відносини й уклали шлюб. Під час спільного проживання до укладення шлюбу сторони придбали певне майно, а саме: фотоапарат Nikon D7100 18-105mm VR Kit вартістю 23499 грн; ноутбук Dell Inspirion 5537 (1557810DDL-24) Silver вартістю 18720 грн; ноутбук Lenovo Z50-70 (59421880) Silver вартістю 19999 грн; комплект програмного забезпечення Microsoft Office для дому і бізнесу 2013 (коробочна версія T5D-01761) вартістю 4219 грн; комплект ліцензійного програмного забезпечення (ОС Windows 7 Максимальна BOX - 8523 40 25 00) вартістю 2999 грн; принтер Canon i-SENSYS MF4410 (4509В043АА) вартістю 3334 грн; прилад охоронний для автомобілів Magnum Elite МН-880 вартістю 7324 грн; автомобільний відеореєстратор Datakam G5-CITY MAX-BF вартістю 7600 грн; дві карти пам`яті Samsung Evo Plus micro SDXC UHS-I Card вартістю 2000 грн; мікрохвильова піч Samsung ME712BR вартістю 3400 грн; кондиціонер EWT G-122GS вартістю 10218 грн, яке позивач бажає розділити, встановивши факт проживання однією сім`єю позивача та відповідача з 01 січня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати майно, набуте у власність за спірний період, спільною сумісною власністю, а також поділити указане майно.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2015 року до 17 вересня 2016 року; визнано спільною сумісною власністю вищевказане майно, яке набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт спільного проживання однією сім`єю позивача та відповідача у справі є доведеним, у зв`язку з чим набуте останніми за час спільного проживання майно підлягає розподілу.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , задоволено частково: рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року скасовано; ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що крім спірного рухомого майна, яке є частиною предмета спору у даній справі, позивач зазначив також про придбання разом із відповідачем у липні 2015 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була відчужена відповідачем ОСОБА_2 04 вересня 2015 року. Апеляційний суд указав, що покупець указаної квартири не був залучений до участі у справі як особа, права якої можуть бути вирішені, а суд апеляційної інстанції позбавлений права залучати до розгляду справи нових учасників, у зв`язку з чим необхідно відмовити у позові ОСОБА_1 у даній справі. Крім того, судом зазначено, що доводи апеляційних скарг стосовно того, що позивачем по справі не доведено факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю в період з 01 січня 2015 року по 17 вересня 2016 року, не приймаються судом до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. У справі, що переглядається, встановлено, що відповідач визнала позов та не заперечувала проти його задоволення. Апеляційний суд не встановив, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого повинен був вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , залишено без задоволення: рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року - залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спільне проживання сторін однією сім`єю з 01 січня 2015 року по 17 вересня 2016 року підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , договором про правовий режим майна осіб, які проживають однією сім`єю і ведуть спільне господарство від 01 січня 2015 року та фотоматеріалами, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково: постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції скасовуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_3 , яка належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання, і вона обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, вважав, що постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що справу розглянуто за її відсутності і вона жодного разу не повідомлялась про розгляд справи. Апелянт вважає, що позовні вимоги не доведені належним чином, оскільки позивачем не надано доказів того, що він разом з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в період з 01.01.2015 року по 17.09.2016 року, вважає неналежними та недопустимими доказами по справі фотокартки та пояснення свідків, які є батьками відповідача, зауважує на тому, що позивач та відповідач зареєстровані за різними адресами проживання взагалі в різних містах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на договори купівлі-продажу квартир, укладених в період з 01.01.2015 року по 17.09.2016 року та згідно яких ОСОБА_2 виступала покупцем, наразі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 оскаржується в окремій його частині. Апелянт вважає, що договір про правовий режим майна осіб, які проживають однією сім`єю і ведуть спільне господарство не може бути підтвердженням проживання сторін спільно однією сім`єю, як не можуть бути доказами фотокартки та пояснення свідків, які є заінтересованими особами. Крім того, апелянт зауважує, що позивачем по справі не надано належних доказів того, що він разом з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в період з 01.01.2015 року по 17.09.2016 року.

ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційні скарги, в яких просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

25.11.2021 року на електрону адресу суду апеляційної інстанції найшла заява від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди по справі.

В судовому засіданні 25.11.2021 року позивачем ОСОБА_1 було надано суду апеляційної інстанції оригінал мирової угоди, підписаний сторонами, для затвердження.

Заява мотивована тим, що на підставі взаємних поступок позивач із відповідачкою дійшли згоди щодо можливості мирного врегулювання спору і укладення мирової угоди. За умовами оформленої Мирової угоди сторони, як співвласники майна, вирішили поділити спірне майно загальною вартістю 103 312 грн. 00 коп., виходячи із принципу рівності наших часток у праві спільної сумісної власності. А тому на виконання умов Мирової угоди позивач передав, а відповідачка отримала від нього грошову компенсацію вартості різниці вартості отриманої частини майна, яка складає 2219 грн. 00 коп. (103312,00/2=51656-49437=2219 грн.)

Укладена Мирова угода стосується лише прав та обов`язків сторін і нею вирішується питання щодо майна, яке було предметом спору, а тому вона не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Вивчивши спільну заяву про затвердження мирової угоди, зміст мирової угоди, ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

За правилами, передбаченими ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків для сторін.

Статтею 207 ЦПК України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирового угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, які він представляє.

Водночас, умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Також, виходячи з положень ст.ст. 11,13, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода має відповідати загальними принципами цивільного законодавства та підлягає виконанню.

Отже, за своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами та є завершенням судового провадження.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Тобто мирова угода є дво- або багато- стороннім правочином, здійснена на вільному волевиявленні сторін, спрямована на врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Метою мирової угоди має бути врегулювання спору, що виник між сторонами у справі, тобто спору який є предметом судового розгляду. При цьому, мирова угода має стосуватися лише прав та обов`язків сторін, її умови не мають суперечити закону чи порушувати права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Як зазначено в тексті мирової угоди, цією угодою вирішуються вимоги сторін лише щодо поділу майна.

Проте, як убачається зі змісту заявлених позовних вимог, позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю позивача та відповідача з 01 січня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати майно, набуте у власність за спірний період, спільною сумісною власністю, а також поділити указане майно.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року, крім вирішення вимог щодо поділу майна придбаного у спірний період, було встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2015 року до 17 вересня 2016 року і саме внаслідок встановлення такого юридичного факту було визначено правовий режим спірного майна та здійснено його розподіл.

Однак, як убачається з тексту мирової угоди, сторони, як співвласники майна, вирішили поділити спірне майно загальною вартістю 103 312 грн. 00 коп., виходячи із принципу рівності їх часток у праві спільної сумісної власності. Зазначили, що укладена Мирова угода стосується лише прав та обов`язків сторін і нею вирішується питання щодо майна, яке було предметом спору, а тому вона не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Текст мирової угоди взагалі не містить посилань, щодо вирішення сторонами позовної вимоги щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2015 року до 17 вересня 2016 року, однак, подаючи заяву про затвердження мирової угоди, сторони також просили визнати нечинним рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13.05.2017 року, яким такий факт встановлено та закрити провадження у справі.

Тобто, мировою угодою не охоплено у повній мірі врегулювання сторонами спору згідно до заявлених позовних вимог у відповідності до його змісту, предмету, правових підстав та обраному способу захисту.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вищевказані положення мирової угоди є такими, що можуть призвести до виникнення нового спору та не відповідають вимогам статті 207 ЦПК України.

Отже, дослідивши текст мирової угоди колегія суддів дійшла висновку, що у затвердженні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити, і продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 207, 255, 256, 373, 374 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Відмовити у затвердженні мирової угоди по справі за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , фізична особа-підприємець ОСОБА_14 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Н.М. Деркач

І.А. Єлізаренко