Справа № 333/3760/20
Провадження № 2/333/290/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Джос І.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 про поділ спільної сумісної власності майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності майна подружжя.

Позов обґрунтований таким. Сторони перебували у шлюбі з 31.08.2012 року, від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано 02.11.2017 року. Під час ведення спільного господарства, в шлюбі, 21.12.2014 року було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Квартиру за його згодою було оформлено на ОСОБА_1 . На теперішній час добровільної згоди між сторонами про поділ майна не досягнуто. Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що є спільним сумісним майном подружжя, стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року позовну заяву залишено без руху. 05.08.2020 року на виконання вимог ухвали суду позивачем усунуто недоліки.

04.09.2020 року судом позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

06.10.2020 року до суду подано відзив на позов. Заперечення проти позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що дійсно у період з 31.08.2012 року по 02.11.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Після розлучення будь-яких спорів із позивачем не було, в тому числі, із приводу нерухомого майна.

У власності ОСОБА_1 , її брата та матері була квартира за адресою: АДРЕСА_3 . 15.01.2014 року зазначену квартиру було продано за 229 600 грн. У грудні 2014 року вона купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира була оформлена на неї, позивач був присутнім при укладенні договору купівлі-продажу. Квартиру було придбано за 148 074,00 грн. Кошти на купівлю спірної квартири повністю були від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Спільних коштів, набутих за час шлюбу, у спірну квартиру вложено не було. У придбаній квартирі ОСОБА_2 ніколи не мешкав, і не був зареєстрований. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

16.11.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. ОСОБА_2 зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 належала ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частини. Тобто, грошових коштів, що отримала ОСОБА_1 від продажу своєї частини квартири не вистачило б на придбання цілої квартири, спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти. Між продажом квартири по АДРЕСА_4 та купівлею житла по АДРЕСА_5 пройшов майже рік. При цьому, ОСОБА_2 на час придбання спірного житла був працевлаштований на ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» технологом, отримував гідну заробітну плату. До розірвання шлюбу сторони проживали разом, вели спільне господарство, усі кошти завжди витрачались на потреби родини, вели спільний бюджет, ніколи не укладались шлюбні договори. У даному випадку квартира за адресою: АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя і підлягає поділу.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, до суду надав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

У попередніх судових засіданнях був присутнім у залі суду та зазначив таке. У шлюбі він з відповідачем перебував з 2012 року по 02.11.2017 року, 29.12.2014 року вони придбали спірну квартиру, яку оформили на ОСОБА_1 . Вартість квартири склала 148 074 грн., з яких: 80 000 грн. - це кошти від продажу 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , тобто особисті кошти відповідача, а інші 68 000 грн. - це спільні кошти сім`ї.

У нотаріальній конторі при укладенні договору купівлі-продажу був присутнім, писав згоду на придбання нерухомості. Розраховувалася за спірну квартиру ОСОБА_1 , у якої знаходилися кошти. У 2012 році у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 . Відповідач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною три роки. До розірвання шлюбу вони з відповідачем та дитиною мешкали у нього в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 (з березня 2013 року по грудень 2017 року). Він повністю забезпечував сім`ю. Фактично спірну квартиру купили для матері ОСОБА_1 , так як їй не було де жити, але у подальшому, планували використовувати для їхньої сім`ї. Лише у 2018 році, після розірвання шлюбу відповідач з дитиною переїхала жити до спірної квартири, де мешкає на цей час зі своєю матір`ю. До 2018 року у спірній квартирі мешкала і була зареєстрована лише мати відповідача - ОСОБА_4 . Вважає, що є підстави для задоволення позову.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити.

Зазначила суду, що знаходилась у шлюбі з позивачем з серпня 2012 року по листопад 2017 року. Від шлюбу у 2012 році народився син. У неї також від першого шлюбу є дитина. До розірвання шлюбу, вони вчотирьох мешкали за адресою: АДРЕСА_6 - у квартирі позивача.

Вона була власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , також співвласниками цієї квартири були її брат та матір. На початку 2014 року зазначена квартира була продана, а на кошти від її продажу було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Кошти від продажу квартири не були розподілені на трьох, так як було вирішено придбати іншу квартиру. Фактично її брат та матір відмовився від своєї частини грошових коштів. Тобто, спірна квартира була придбана на її особисті кошти і не є спільною сумісною власністю подружжя. Дійсно, після народження дитини, вона впродовж трьох років знаходилась у декретній відпустці. На той час ОСОБА_2 працював і забезпечував сім`ю, тому накопичувати кошти не було можливості, а тим паче на придбання квартири. У спірній квартирі після її купівлі мешкала її матір, а у 2018 році вона з дітьми також переїхала у цю квартиру.

Допитана як свідок ОСОБА_4 зазначила, що вона є матір`ю відповідача. На початку 2014 року вони з донькою - ОСОБА_1 та її сином продали квартиру, яка їм належала на праві власності за адресою: АДРЕСА_3 , так як мали намір купити іншу квартиру. Фактично продажом квартири займалася вона. Квартира була продана за 229 600 грн. Її син після отримання грошових коштів за вказану квартиру відмовився від своєї частини. Частиною грошових коштів вона розрахувалася за комунальні борги, а за інші грошові кошти вони разом з ОСОБА_1 у грудні 2014 року придбали квартиру за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира придбавалася для неї та відповідача. У спірній квартирі її донька почала жити лише у 2018 році, до цього часу відповідач мешкала зі своєю сім`єю у квартирі чоловіка - ОСОБА_2 . У спірній квартирі зареєстрована була тільки вона, донька з дітьми були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 .

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в шлюбі з 31.08.2012 року, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серії НОМЕР_3 (актовий запис № 213) (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народилась дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 8). Також, сторонами по справі зазначено і не спростовано, що ОСОБА_1 на час укладення шлюбу з позивачем мала дитину від першого шлюбу, яка мешкала разом із сторонами. Після народження ОСОБА_3 , відповідач три роки перебувала у відпустці за доглядом за дитиною.

У період з 29.03.2013 року по 13.12.2017 року ОСОБА_1 разом з дітьми проживала та була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с. 20).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 6).

Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В., ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,01 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м. Вартість квартири у договорі зазначена - 148 074,00 грн. Пунктом 7 даного договору передбачено, що купівлю-продаж вчинено за заявою про згоду на придбання квартири чоловіка покупця - ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 216448624 від 15.07.2020 року право власності на квартиру, загальною площею 29,01 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Тобто, з наданих документів встановлено, що спірна нерухомість була придбана в період шлюбу.

Згідно з вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Вирішуючи питання про правовий статус спірної квартири як об`єкта сумісної власності подружжя, суд також виходив з таких обставин.

15.01.2014 року було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де продавцями зазначені: ОСОБА_6 (брат відповідача), ОСОБА_4 (мати відповідача) та ОСОБА_1 , так як кожному належали по 1/3 частині зазначеної квартири. Квартиру було продано за 229 600,00 грн., тобто частка кожного склала по 76 533 грн.

У період з 2012 року по 2015 рік ОСОБА_1 знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною, тобто інших доходів, окрім, соціальної допомоги на утримання дитини, вона не отримувала.

ОСОБА_2 офіційно працевлаштований на ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», працює на посаді інженера-технолога, його середньомісячна заробітна плата за період з січня 2012 року по грудень 2012 року (включно) складає 3 657,79 грн., з січня 2013 року по грудень 2013 року - 3 476,99 грн.

Також, сторонами підтверджено, що вони однією сім`єю вели спільне господарство і разом мешкали за адресою: АДРЕСА_6 .

Окрім показань свідка ОСОБА_4 , яка зазначила, що кошти від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 не було поділено на трьох, а усі кошти були передані ОСОБА_1 для купівлі іншого житла, інші докази даного факту відсутні.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_4 , суд приймає до уваги той факт, що остання є матір`ю відповідача, мешкає у спірній квартирі, а отже, є зацікавленою особою. На цих підставах вважаю за неможливе оцінити показання свідка ОСОБА_4 як достовірний та належний доказ в частині факту придбання спірної квартири, а саме: за які саме кошти.

Враховуючи час придбання спірної квартири (під час шлюбу); кошти, за які було придбано спірну квартиру (вартість квартири - 148 074,00 грн., за показаннями самого позивача особисті кошти ОСОБА_1 у вартості спірної квартири складають 80 000 грн. (кошти від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 )); мета придбання спірної квартири (для матері відповідача, так як у останньої було відсутнє місце мешкання, але у подальшому планувалося використовувати спірну квартиру в інтересах сім`ї), а також інші обставини: що у період 2012-2015 р.р. позивач працював та утримував сім`ю, уся родина ОСОБА_1 проживала у квартирі позивача, тому, на думку суду, 2/5 частини спірної квартири (148 074 грн. - 80 000 грн. = 68 074 грн.) є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і відповідно, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 .

Отже, частка ОСОБА_2 у спірній квартирі, вважаю, буде складати 1/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 1690,80 грн. (840,80 грн. + 850 грн.). Відповідно до висновку вартості квартири ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 складає 335 377 грн., тобто вартість Ѕ частини квартири складає 167 688 грн. 50 коп., тобто при подачі позову ОСОБА_2 повинен був сплатити 1676 грн. 89 коп.

Оскільки позов задоволено частково, а саме - на 40 % (1/5 Х 100% : Ѕ), то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 670 грн. 76 коп. (1676,89Х40%:100%).

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 про поділ спільної сумісної власності майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за:

ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_7 .

Стягнути з ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 504 грн. 24 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.01.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод