Справа № 216/706/20
провадження №2/216/340/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бутенко М.В.

за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.,

без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку.

Просить суд винести рішення, яким припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/6 частку у спільному нерухомому майні, котре їй належить на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1995 року зареєстрованого в реєстрі за №3-4736, виданого державним нотаріусом Першої Криворізької держаної нотаріальної контори Шабліян Е.М., зареєстроване 01.07.1996 року в КП «Криворізьке БТІ» ДОР», а саме на 1/6 частину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 цегляний житловий будинок А-І житловою площею 33,5 м2, загальною площею 58,8 м2, цегляну літню кухню Б, цегляний сарай В, кам`яний погреб Г, цегляну вбиральню Д, паркани 1-2, ворота №3, водоколонку І, замощення ІІ, калитка №4, шлакоблочний гараж Е, котрі знаходяться за адресою: розташований на земельній ділянці площею 846 м2. Присудити відповідачу ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 1/6 частки від ринкової вартості вказаного будинку, яка становить 45167,83 грн..

Визнати за поз-ивачем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частку у спільному нерухомому майні, котре належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1995 року зареєстрованого в реєстрі за №3-4736, виданого державним нотаріусом Першої Криворізької держаної нотаріальної контори Шабліян Е.М., зареєстроване 01.07.1996 року в КП «Криворізьке БТІ» ДОР», а саме на 1/6 частину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 цегляний житловий будинок А-І житловою площею 33,5 м2, загальною площею 58,8 м2, цегляну літню кухню Б, цегляний сарай В, кам`яний погреб Г, цегляну вбиральню Д, паркани 1-2, ворота №3, водоколонку І, замощення ІІ, калитка №4, шлакоблочний гараж Е, котрі знаходяться за адресою: розташований на земельній ділянці площею 846 м2, загальною вартістю 271007,00 грн.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 10.02.2020 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Амельчишин О.В. в судове засідання, призначене на 30.11.2021 року, не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги він підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 довготривалий час постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачем особисто, судом неодноразово направлялися на адресу відповідача повідомлення щодо розгляду даної справи, та було надано окреме доручення компетентному суду Російської Федерації, яке було надіслано через Головне територіальне управління юстиції в Дніпропетровській області, про вручення копій процесуальних документів та про проведення окремих процесуальних дій відносно відповідача ОСОБА_2 . Дане окреме доручення не виконано, у зв`язку з неприбуттям відповідача ОСОБА_2 до компетентного суду Російської Федерації.

Відповідач не надала суду жодної заяви, клопотання, відзиву по справі, на думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 котрий був батьком позивача ОСОБА_1 .

Після смерті останнього на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.1995 року зареєстрованого в реєстрі за №3-4734, виданого державним нотаріусом Першої держаної нотаріальної контори м. Кривого Рогу Шабліян Е.М., мати позивача ОСОБА_4 оформила право власності на Ѕ частину в спільному майні набутому нею за час шлюбу з моїм батьком ОСОБА_3 , а саме на: цегляний житловий будинок А-І житловою площею 33,5 м2, цегляну літню кухню Б, цегляний сарай В, кам`яний погреб Г, цегляну вбиральню Д, паркани 1-2, ворота №3, водоколонку І, замощення ІІ, калитка №4, шлакоблочний гараж Е, котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 846 м2, котрі належали померлому батьку на підставі свідоцтва про право власності від 28.06.1885 року на підставі рішення виконкому №373/1 від 11.11.1994 року і зареєстроване в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №259 сторінка №389 запис №61625.

Вище вказане свідоцтво про право власності було зареєстроване 01.07.1996 року в КП «Криворізьке БТІ» ДОР».

Вказані обставини підтверджуються вказаним свідоцтвом про право власності на Ѕ частину будинку.

На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1995 року зареєстрованого в реєстрі за №3-4736, виданого державним нотаріусом Першої держаної нотаріальної контори м. Кривого Рогу Шабліян Е.М., мати позивача ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , котра є сестрою позивача, оформили право власності на 1 / 2 частину майна котре залишилося після смерті ОСОБА_3 , а саме на: цегляний житловий будинок А-І житловою площею 33,5 м2, цегляну літню кухню Б, цегляний сарай В, кам`яний погреб Г, цегляну вбиральню Д, паркани 1-2, ворота №3, водоколонку І, замощення ІІ, калитка №4, шлакоблочний гараж Е, котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 846 м2, котрі належали померлому батьку на підставі свідоцтва про право власності від 28.06.1885 року на підставі рішення виконкому №373/1 від 11.11.1994 року і зареєстроване в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №259 сторінка №389 запис №61625.

Вище вказане свідоцтво про право власності було зареєстроване 01.07.1996 року в КП «Криворізьке БТІ» ДОР».

Вказані обставини підтверджуються зазначеним свідоцтвом про право власності на 1 / 2 частину будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті останньої на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого 07.11.2019 року приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лігута Л.В. зареєстрованого в реєстрі за №1104, позивач отримав право власності на 2/3 часток житлового будинку, що в цілому складається з: цегляний житловий будинок А-І житловою площею 33,5 м2, загальною площею 58,8 м2, цегляну літню кухню Б, цегляний сарай В, кам`яний погреб Г, цегляну вбиральню Д, паркани 1-2, ворота №3, водоколонку І, замощення ІІ, калитка №4, шлакоблочний гараж Е, котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 846 м2, котрі належали померлій матері на підставі: виданого державним нотаріусом Першої держаної нотаріальної контори м. Кривого Рогу Шабліян Е.М., зареєстроване в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №259 сторінка №389 запис №61625; свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1995 року зареєстрованого в реєстрі за №3-4736, виданого державним нотаріусом Першої держаної нотаріальної контори м. Кривого Рогу Шабліян Е.М., зареєстроване в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №259 сторінка №389 запис №61625.

Земельна ділянка, на якій розташована вище вказана частина житлового будинку перейшла у тимчасове користування позивача ОСОБА_1 .

Таким чином загалом на теперішній час ОСОБА_1 отримав право власності на 5/6 спірного будинку та право користування 5/6 частинами земельної ділянки, на якій розташований цей будинок.

Відповідачка ОСОБА_2 з моменту отримання права власності на 1/6 частину спірного будинку після смерті батька ОСОБА_3 будинком не користується, не утримує будинок в належному стані, комунальні платежі не сплачує, переоформляти право власності на 1/6 частину земельної ділянки у власність не бажає, та взагалі не має наміру будь-яким чином використовувати своє право власності на нерухоме майно, чим перешкоджає мені у здійсненні права власності та майнового права на мою частину вище переліченого нерухомого майна. За таких обставин позивач не має можливості оформити право власності на земельну ділянку та продати будинок.

Таким чином на сьогоднішній день вище вказаний будинок перебуває у спільній частковій власності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і жодна з часток в натурі співвласникам не виділена.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2 та ч. 5 ст. 319 ЦК України).

З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, дій, які завдають шкоди правам та інтересам інших співвласників, суд може позбавити такого власника права власності на нерухоме майно за наявності підстав, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Про наявність у суду такої можливості зазначено в абзаці 5 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в якому зазначено, що оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним».

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За приписами ч. 2 цієї ж статті майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Положеннями ч. 1 ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Такі підстави встановлені в нормах ч. 1 ст. 365 ЦК України, якою передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

За наявності перелічених підстав у відповідності до ч. 2 цієї ж статті суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до висновку судової будівельно-оціночної експертизи вартість домоволодіння становить 271007,00 грн., а отже вартість його 1/6 частки становить відповідно 45167,83 грн. Поділ в натурі будинку у співвідношенні 1/6 частка до 5/6 часток з технічної точки зору є неможливим.

26.11.2021 року позивач вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 45167,83 грн.., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 26.11.2021 року.

При вирішенні спору суд виходить висновку експерта щодо неможливості поділу будинку в натурі, з розміру житлової площі всього будинку, котра дорівнює, 33,5 м2, та загальної площі будинку 58,8 м2 на частку відповідачки припадає всього 9,8 м2 загальної площі будинку та 5,58 м2 житлової площі, що є незначною часткою в нерухомому майні, оскільки житлова площа більше ніж у двічі є меншою встановленої ст. 47 ЖК України норми жилої площі, котра встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Тобто проживання на житловій площі такого розміру є неможливим. Також є неможливим і користування нежитловими приміщеннями будинку: кухнею, коридорами, вбиральнями тощо. Тому, суд приходить дов исновку, що за таких обставин є неможливим виділення 1/6 частини будинку в натурі, оскільки згідно тіхнічного плану будинку всі приміщення будинку є більшими за 5,58 м2.

За таких обставин, виходячи з розміру часток будинок є неподільною річчю і виділення 1/6 частки в натурі є неможливим.

Крім того, суд приймає до уваги поведінку поведінку відповідача щодо спільного користування, яка комунальні платежі не сплачує, не вживає букдь-яких заходів для утримання будинку в належдному стані, не вчиняє будь-яких дій на розпорядження своєю часткою у спільнолму майні, суд приходить до висновку, що спілдьне користування будинком також є неможливим.

Тому суд приходить до висновку, щзо є всі підстави для позбавлення відповідачки права власнсоті на 1/6 частину будинку і визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на цю частку з присудженням їй грошової компенсації в розмірі відповідному 1/6 частині вартості домоволодіння без врахування вартості земельної ділянки, яка на теперішній час лише перебуває у користуванні позивача.

Нормами ч. 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За приписами ч. 2 вказаної статті розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1 ст. 120 ЗК України).

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід керуватися тим, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості в установленому законом порядку право на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

ЦК України у статті 381 передбачає принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Тобто обставини щодо набуття права користування на земельну ділянку при переході права власності на житловий будинок сумнівів не викликають. Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2019 у справі №599/567/17.

Отже, враховуючи, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне домоволодіння, не перебуває у власності ні позивача ні відповідача, а судове рішення за цим позовом не може бути прирівняне до договору чи іншого правочину за яким набувається право власності на земельну ділянку, у тому числі і порядку приватизації, тому при вирішенні цього спору не потребують вирішення питання, щодо права власності на земельну ділянку та відсутня необхідність у отриманні на неї кадастрового номеру при вирішенні цього спору.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на проведення судової будівельно-технічної оціночної експертизи в розмірі 4500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 316, 355, 356, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 18, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку задовольнити.

Припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/6 частку у спільному нерухомому майні, котре їй належить на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1995 року зареєстрованого в реєстрі за №3-4736, виданого державним нотаріусом Першої Криворізької держаної нотаріальної контори Шабліян Е.М., зареєстроване 01.07.1996 року в КП «Криворізьке БТІ» ДОР», а саме на 1/6 частину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 цегляний житловий будинок А-І житловою площею 33,5 м2, загальною площею 58,8 м2, цегляну літню кухню Б, цегляний сарай В, кам`яний погреб Г, цегляну вбиральню Д, паркани 1-2, ворота №3, водоколонку І, замощення ІІ, калитка №4, шлакоблочний гараж Е, котрі знаходяться за адресою: розташований на земельній ділянці площею 846 м2.

Присудити відповідачу ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 1/6 частки від ринкової вартості вказаного будинку, яка становить 45167,83 грн.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частку у спільному нерухомому майні, котре належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1995 року зареєстрованого в реєстрі за №3-4736, виданого державним нотаріусом Першої Криворізької держаної нотаріальної контори Шабліян Е.М., зареєстроване 01.07.1996 року в КП «Криворізьке БТІ» ДОР», а саме на 1/6 частину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 цегляний житловий будинок А-І житловою площею 33,5 м2, загальною площею 58,8 м2, цегляну літню кухню Б, цегляний сарай В, кам`яний погреб Г, цегляну вбиральню Д, паркани 1-2, ворота №3, водоколонку І, замощення ІІ, калитка №4, шлакоблочний гараж Е, котрі знаходяться за адресою: розташований на земельній ділянці площею 846 м2, загальною вартістю 271007,00 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн. (сплата судового збору), та витрати за проведення судової будівельно-технічної оціночної експертизи в розмірі 4500,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 , постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя: М. В. БУТЕНКО