ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 395/418/20

провадження № 22-ц/4809/217/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Письменного О.А.,Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Касьяна Миколи Степановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18.09.2020, суддя Забуранний Р.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.11.2018 ОСОБА_1 видав довіреність на ОСОБА_3 .

В листопаді 2019 року представником позивача, відповідно до документів отриманих у відповідь на адвокатський запит, було з`ясовано, що на підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-1738/14-19-СГ від 26.04.2019 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» він став власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5120 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Вказана земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу від 28.05.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю., перейшла у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, ділянка з кадастровим номером :02:000:5120 площею 2 га для введення особистого селянського господарства на сьогоднішній день належить ОСОБА_2 .

У зв`язку з шахрайськими діями довірених осіб, ОСОБА_1 скасував видану довіреність від 16.11.2018.

Позивач своєї згоди на продаж земельної ділянки не надавав, грошові кошти від такого продажу не отримував.

Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5120, загальною площею 2 га, для введення особистого селянського господарства , розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019, зареєстрований в реєстрі за № 2097.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що позивач не знав, що на його ім`я була оформлена земельна ділянка, позивач не збирався здійснювати продаж земельної ділянки та вважав, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може бути продана у зв`язку з дією мораторію на її продаж. З позивачем не погоджувалися умови продажу земельної ділянки, в т.ч. інша сторона договору, вартість земельної ділянки, позивач не отримував кошти в результаті укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. ОСОБА_3 без його згоди уклав договір купівлі-продажу належної позивачу земельної ділянки, ще й на вкрай невигідних для нього, як власника, умовах.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.12.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22.12.2020 справу призначено до розгляду.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 16.11.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана довіреність була посвідчена Рукавіциною Н.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим номером 1443.

На підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держегокадастру в Кіровоградській області № 11-1738/14-19-СГ від 26.04.2019 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» позивач став власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5120 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується належно завіреною копією вказаного наказу.

Вищезазначена земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу від 28.05.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю., перейшла у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується належно завіреною копією вказаного договору купівлі продажу земельної ділянки.

У відповідності до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21.02.2020 року, ділянка з кадастровим номером :02:000:5120 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції зазначив, що позивач та його представник не довели суду, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за № 2097, укладений ОСОБА_3 на невигідних для ОСОБА_1 умовах і такий договір суперечить інтересам останнього, як і не надали доказів розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного щодо укладення такого договору, що б могло вказувати на настання наслідків, які неприйнятні для позивача, як довірителя.

Натомість з наявних матеріалів вбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5120, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області укладено 28.05.2019 р., зареєстровано приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю. в реєстрі за № 2097, було підписано представником позивача ОСОБА_3 , на підставі довіреності виданої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим номером 1443.

Даною довіреністю ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, кадастровий номер :02:000:5120 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, (здавати в оренду, позичку, продажу, міну, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових правочинів, угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватись земельна ділянка, тощо, представник вправі визначати самостійно.

Як вбачається з копії належно завіреної копії Скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності Довіреності) за № 39329615 від 28 травня 2019 року на момент укладення спірного договору купівлі продажу земельної ділянки від 28 травня 2019 року вищевказана довіреність від позивача на ім`я ОСОБА_3 була дійсною та не припинена.

В подальшому довіреність від 16.11.2018 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 1443 була припинена, що підтверджується наданим витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 02.11.2019, номер 40495266. Отже позивачем було припинено дію вказаної довіреності у листопаді 2019 року, тобто після укладення спірної угоди купівлі продажу земельної ділянки.

Суд не прийняв до уваги твердження представника позивача, що позивач не мав волевиявлення на підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5120, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за №2097, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю, оскільки ним добровільно була підписана довіреність на ім`я ОСОБА_3 , яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим номером 1443, згідно якої він уповноважив останнього на продаж земельної ділянки з правом підписання за нього та отриманням коштів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5120, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за №2097, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю., зареєстрований відповідно вимог закону, укладений від імені позивача уповноваженою ним особою, на підставі довіреності, тому суд не вбачає в діях відповідача умов недійсності правочину та дійшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана довіреність була посвідчена Рукавіциною Н.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим номером 1443.

Даною довіреністю ОСОБА_1 зокрема уповноважив ОСОБА_3 бути його представником, зокрема з питань виділу, приватизації, оформлення державної реєстрації права власності та отримання на його імя свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь які інші умови представник вправі визначати на власний розсуд, надав йому право користування та розпоряджатися цією земельною ділянкою (здавати в оренду, позичку, продажу, міну, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових правочинів, угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватись земельна ділянка, тощо, представник вправі визначати самостійно згідно попередніх домовленостей, отримувати належні ОСОБА_1 за результатами договорів, грошові кошти, отримувати від його імені орендну плату за користування земельними ділянками згідно укладених договорів оренди.

На підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держегокадастру в Кіровоградській області № 11-1738/14-19-СГ від 26.04.2019 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» позивач став власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5120 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується належно завіреною копією вказаного наказу.

Вищезазначена земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу від 28.05.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю., перейшла у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується належно завіреною копією вказаного договору купівлі продажу земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21.02.2020 року, ділянка з кадастровим номером :02:000:5120 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі , може здійснюватися за довіреностю.

Повноваження представника фізичної особи може здійснюватися за довіреністю, якою є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється в тому числі у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частинами першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв`язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Верховний Суд в постанові від 22 квітня 2019 року по справі №623/2518/17 вказав, що критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів викладених в апеляційній скарзі, що у позивача було відсутнє волевиявлення на відчуження земельної ділянки.

Матеріали справи підтверджено,що довіреністю від 16.11.2018 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, яка буде йому належати зокрема і здійснювати її продаж та отримувати гроші від продажу земельної ділянки.

Факт видачі зазначеної довіреності на розпорядження земельною ділянкою позивачем не оспорюється.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про зловмисну домовленість представника та іншої сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Касьяна Миколи Степановича в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18.09.2020, залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08.02.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: