Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа 699/875/21
Провадження 2-о/711/126/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Селищенської сільської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Селищенської сільської ради

19.10.2021 року ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області справа передана на розгляду за територіальною підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси..

11.11.2021 року справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021, визначено для розгляду даної судової справи суддю Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Положеннями ч. 1 ст. 295 ЦПК України передбачено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. А частиною 6 цієї ж статті передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Крім того, чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що особа, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною ОСОБА_2 - фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 06.11.2020. Так, зазначено, що у чотирьох кімнатній квартирі загальною житловою площею 88,9 м2 ОСОБА_2 має окрему кімнату. ОСОБА_1 здійснює догляд за хворим ОСОБА_2 . Ураховуючи, що останній за вказаною адресою проживає строком понад шість місяців, місцем проживання особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси.

Таким чином, не встановлено жодних обставин, які б давали підстави для визначення підсудності даної справи за Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Пунктом першим частини 1 ст. 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Отже, саме за встановленими обставинами, які суттєво впливають на питання визначення підсудності по справі, суд приходить до висновку про те, що дана справа повинна бути передана до належного суду, а саме до Соснівського районного суду м. Черкаси, тобто, для розгляду за місцем проживання ОСОБА_2 .

Крім того, таке рішення суду повністю відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський Суд з прав людини висловив міркування у пункті 24 про те, що як було встановлено фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, відповідність вимозі «суд встановлений законом» передбачає існування та дотримання таких передумов: законодавча основа створення та функціонування суду; діяльність суду на підставі та відповідно до норм закону; реалізація судом визначених законом повноважень у спосіб, передбачений законом, тобто з дотриманням процесуальних правил.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» ( рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року).Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

За нормами статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, суддя вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Селищенської сільської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна була помилково направлена для розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси, оскільки вона не підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, а повинна бути передана за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси, тобто за місцем проживання ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 31, 32, 258, 260, 295, 300 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Передати заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Селищенської сільської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна за підсудністю на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 19.11.2021 року.

Суддя: В.М. Скляренко