Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 645/5186/19

провадження № 61-10312св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року у складі судді Федорової О. В. та постанову Харківського апеляційного суду

від 03 червня 2020 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П.,

Кругової С. С., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй онуці, тобто їй. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, розташована за адресою: квартира

АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що вона своєчасно протягом встановленого законом шестимісячного строку не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки з грудня 2018 року по червень 2019 року вона перебувала на тимчасово окупованій території України у

м. Донецьку, де здійснювала догляд за своєю тіткою ОСОБА_3 , яка в силу свого похилого віку потребувала сторонньої допомоги. Із 15 червня

2019 року по 15 липня 2019 року вона перебувала у відрядженні на підставі запиту Навчального науково-виробничого центру Білоруського об`єднання ЦА «Бєлавія» у м. Мінську. Після повернення з відрядження вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого

ОСОБА_2 , проте постановою державного нотаріуса Четвертої харківської міської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку звернення до нотаріальної контори. Через пропуск строку подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини вона позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, що є підставою для звернення до суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк терміном три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не відмовлялася. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважав причину пропуску позивачем ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною, а тому вважав за можливе встановити позивачу додатковий строк на звернення із такою заявою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки, знаходячись у відрядженні в іншій країні, позивач перебувала на великій відстані від спадкового майна, мала ускладнення в реалізації свого права на прийняття спадщини, з огляду на те, що з моменту закінчення строку на прийняття спадщини і до звернення позивача до суду сплинув не тривалий час, зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем за заповітом - правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

15 липня 2020 року через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, у якій скаржник просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В уточненій касаційній скарзі Харківська міська рада зазначає підставу касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України.

Скаржник вважає, що суди застосували положення статті 1272 ЦК України

(щодо наслідків пропущення строку для прийняття спадщини) до спірних правовідносин без врахування правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 761/764/15-ц, в якій зазначено, що якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви та він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2020 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Сімоненко В. М. справу передано судді-доповідачеві.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу Харківської міської ради, у якому вона просила залишити зазначену касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09 січня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Харківській області, актовий запис

№ 540.

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 03 березня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим

№ 280, ОСОБА_2 заповідав все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Четвертої харківської державної нотаріальної контори від 03 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті

ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки остання протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини.

Згідно із наказом Державної льотної академії України від 12 червня

2019 року № ЗП000000118 ОСОБА_1 була відряджена на

31 календарний день, а саме з 15 червня 2019 року по 15 липня 2019 року до Навчального науково-виробничого центру Білоруського об`єднання ЦА «Бєлавія» у м. Мінськ, про що також свідчить посвідчення про відрядження та запрошення Навчального науково-виробничого центру Білоруського об`єднання ЦА «Бєлавія» у м. Мінську (а. с. 15, 18, 19).

Свідок ОСОБА_4 , який є чоловіком позивача, повідомив суду, що його дружина вимушена була терміново виїхати до м. Донецька в грудні

2018 року, оскільки їй повідомили про погіршення стану здоров`я її тітки ОСОБА_3 , яка через похилий вік та тяжкі хвороби потребувала сторонньої допомоги. Та оскільки ОСОБА_3 своїх дітей або інших близьких родичів не має, ОСОБА_1 здійснювала догляд за нею з грудня 2018 року по червень 2019 року.

Свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою ОСОБА_3 та зареєстрована у

м. Донецьк, де раніше постійно проживала, повідомила суду, що з

ОСОБА_1 вона познайомилася саме у м. Донецьку за місцем мешкання тітки останньої. Свідок стверджує, що через похилий вік та хворобу ОСОБА_3 потребувала сторонньої допомоги, яку їй з грудня

2018 року по червень 2019 року надавала лише ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 03 серпня 2019 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга Харківської міської ради задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у

статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня

2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19),

від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження

№ 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтованого виходив із того, що ОСОБА_1 з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (три місяці) для подання заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи спір, суди надали належну оцінку обставинам справи, які вказують на те, що позивач з незалежних від неї причин не подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки з грудня 2018 року по червень 2019 року вона перебувала на тимчасово окупованій території України у м. Донецьку, де здійснювала догляд за своєю тіткою ОСОБА_3 , яка в силу свого похилого віку потребувала сторонньої допомоги. Із 15 червня 2019 року по 15 липня 2019 року вона перебувала у відрядженні на підставі запиту Навчального

науково-виробничого центру Білоруського об`єднання ЦА «Бєлавія» у

м. Мінську. Зазначені обставини підтверджуються наявними доказами у матеріалах справи та показаннями свідків.

Також враховано, що пропуск є незначним (із заявою про прийняття спадщини позивач звернулася 03 серпня 2019 року, тобто менше чим за місяць після закінчення шестимісячного терміну).

Отже суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, визначили, що обставини, на які посилалася позивач, слід визнати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки ці обставини пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, судами правильно застосовано норми статей 1270, 1272 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень

Верховного Суду.

Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович