ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9182/21 Справа № 215/5121/20 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВТО ПРОСТО»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року, ухваленого суддею Квятковським Я.А.. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 03 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення коштів, а саме просив стягнути з ТОВ «Авто Просто» сплачені позивачем кошти у сумі 79 097,05 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.01.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Авто Просто" було укладено Договір №801691, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему "Автофонд". Договір укладено шляхом підписання сторонами Договору та Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору.

Метою підписання цього Договору було отримання автомобіля марки/моделі Geely Emgrand, вартість якого 309 000 грн.

Позивач на виконання умов договору сплатив ТОВ "Авто Просто" за період з 14.02.2019 по 15.05.2019 наступні суми: 14.02.2019 31000 грн., 18.02.2019 4125,81 грн., 08.03.2019 5700 грн., 15.03.2019 3992,68 грн., 05.04.2019 5700 грн., 15.04.2019 3992,68 грн., 08.05.2019 -5700 грн., 15.05.2019 -3992,68 грн., а всього 64203,85 грн. Крім того ОСОБА_1 сплатив 14875,20 грн. винагороди за послуги з включення договору до системи АВТОТАК та формування групи.

Разом з тим, позивач вказує, що Договір фінансових послуг №801691 від 21.01.2019 року укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема: він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію статей 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки вказаним Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. При умові належного роз`яснення йому усіх умов та наслідків оспорюваного договору, він не погодився б на його укладення. При укладенні оспорюваного правочину сторонами не встановлений строк, після якого договір припиняє свою дію, не встановлено строків (термінів) отримання автомобіля та не визначено ціну автомобіля.

Також, зазначає, що умовами Договору фінансових послуг №801691 від 21.01.2019 року встановлено жорсткі обов`язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом відповідача, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору.

Так, у випадку розірвання договору за ініціативою учасника йому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Тобто не підлягають поверненню вступний внесок, внески в оплату послуг. Несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що погоджена на момент укладення договору.

Крім того, здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики полягає в тому, що під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, тобто оспорюваний договір укладено під впливом обману.

Також вказує, що звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору, але сплачених коштів йому не було повернуто.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі сторона позивача, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким визнати недійсними пункти 12.1.1, 12.1 Договору №801691 від 21.01.2019 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 без вирахування відступного, сплачені грошові кошти у розмірі 48 081,41 грн. та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

При цьому, сторона позивача зазначає, що Договір укладений з Авто Просто містить понад 10 сторінок, які включають в себе сам договір та додатки до нього які надруковані дуже малими літерами, що унеможливлює просту людину в повній мірі проаналізувати такий договір в стислий проміжок часу, тому через свою юридичну необізнаність та постійні відволікання зі сторони представника Авто Просто, ОСОБА_1 не міг виявити «підводні камені» такого Договору та вбачав лише позитивну сторону, про яку йому постійно зазначав представник. Вказують, що 14 денний строк, який надається для ознайомлення з умовами Договору та містить у собі можливість одностороннього розірвання договору з боку учасника, однак одразу після підписання Договору, учасник сплачує винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АВТОТАК та формування групи, яка у даному випадку становила 14 875,20 грн., що виключає мотивацію учасника розірвати такий Договір. Зазначають, що позивач не мав на меті втрачати сплачену суму, яка надала йому можливість включення до системи АВТОТАК та бажав продовжити надалі сплачувати кошти для отримання автомобіля, не вбачаючи себе ошуканим, не виявивши бажання про розірвання договору в 14-денний строк, що не було враховано судом, як вагомий аргумент по справі.

Сторона позивача наголошує на тому, що всього позивачем на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» було сплачено грошових коштів на суму 79 079,05 грн., це 8 платежів за період з 14.02.2019 по 15.05.2019 та винагорода за послуги, яка становить 14 875,20 грн. Наводячи розрахунки інфляційних втрат, які становлять 11 893,48 грн. та 3% річних, які становлять 5 602,69 грн. за період з 14.02.2019 по 25.06.2021, що разом становить 17 496,17 грн.

Також, сторона позивача вказує на те, що додаткове утримання із суми внесених періодичних платежів відступного за відмову від договору в розмірі 2 періодичних платежів порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків і завдає шкоди споживачеві.

Скаржники вважають, що застосування у пункті 12.1.1 статті 12 Договору поняття «відступне» у разі розірвання договору суперечить законодавчо визначеному поняттю відступного у ст.600 ЦК України. Інформація викладена у Договорі не відповідає тим умовам, які позивачу оголошувала представниця ТОВ «АВТО ПРОСТО» ОСОБА_3 , яка користуючись юридичною необізнаність позивача, запевнила останнього, що перший платіж оплата винагороди по договору є авансовим внеском, який надасть право позивачеві на отримання автомобіля протягом кількох місяців. Сторона позивача зазначає, що укладений Договір суперечить вимогам законодавства, а саме Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки він укладений без мети його виконання і не несе за собою реальних наслідків, і коли стало відомо, що жоден з учасників групи та інших груп не отримав і ніколи не отримує жодного автомобіля, позивач звернувся до відповідача з вимогою розірвати договір та повернути сплачені кошти. Вказують, що діяльність відповідача є елементом нечесної підприємницької практики. Скаржники зазначають, що суд наділений можливістю виходити за межі позовних вимог, такий вихід можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб.

Сторона позивача зазначає, що ОСОБА_1 було повернуто частину суми коштів, 25.06.2021 на банківську картку перераховано кошти в розмірі 30 997,64 грн., однак загальна сума заборгованості становить 79 079,05 грн., тому поверненню підлягає сума коштів 48 081,41грн. (79 079,05 грн. - 30 997,64 грн.), вказують, що повернута сума коштів є досить замалою та не може задовольнити позовні вимоги, які було висунуто у позові, а повернуті кошти в сумі -31 153,41 грн. можуть лише покрити інфляційні втрати та 3% річних, які за обрахунками позивача становлять суму 17 496,17 грн., а залишкова сума частково відшкодовую витрати на правову допомогу.

Скаржники вважають, що суд апеляційної інстанції повинен дослідити більш повно та всебічно матеріали справи та винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» залишкову суму коштів в розмірі 48 081,41грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що 21.01.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Авто Просто" було укладено Договір № 801691 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі із додатками № 1, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до додатків № 1 до договору фінансування послуг від 21.01.2019 року сторони погодили, що учасник системи сплачує: винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до ОСОБА_4 та формування групи у розмірі - 14 875 грн. 20 коп.; періодичний платіж - 0,8333%; щомісячну винагороду - 0,415% + ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику , - 3% + ПДВ, а.с. 10-21.

Предметом вказаного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, спрямованих на придбання автомобіля марки/моделі Chery Tiggo, вартість якого 361 422,00 грн.

Згідно з визначеннями, що містяться у договорі фінансових послуг від 21.01.2019 року, поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії договору про адміністрування, що відповідно зумовлює зміну грошового розміру несплачених періодичних платежів та винагороди товариства.

Пунктом 2.1 статті 2 розділу 2 договору фінансових послуг від 21.01.2019 року встановлено, що поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства, та інших платежів, передбачених договором, протягом всього строку існування групи, та повідомляється Авто Просто постачальником щонайменше щомісяця.

За положеннями п. 2.5 ст. 2 розділу 2 договору фінансових послуг від 21.01.2019 року періодичні платежі та щомісячна винагорода, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля дійсної у місяці, в якому здійснювалась оплата, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля, та не підлягають перерахунку.

Відповідно до Додатку №1 до договору фінансових послуг від 21.01.2019 року позивач зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних внесків.

Під час укладення договору фінансових послуг позивач отримав його примірник та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ Авто Просто та підписав усі примірники вказаного договору та додатки до нього.

Відповідно до п. 19.2 ст. 19 розділу 2 договору фінансових послуг підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору, додатків до нього.

Згідно з п.п. 12.1.4 п.12.1 ст. 12 розділу 2 договору фінансових послуг, якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, цей договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів сплачена за договором про адміністрування. Для цього протягом зазначених 14 днів учасник зобов`язаний письмово повідомити про односторонню відмову від договору шляхом подання заяви в центральний офіс Авто Просто .

На виконання умов договору фінансових послуг від 21.01.2019 року позивач сплатив на користь ТОВ «Авто Просто» платежів на суму 64 203,85 грн. та 14875,20 грн. винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи Автофонд та формування групи, а.с. 22-29.

10.06.2019 за заявою позивача вищевказаний договір було розірвано, у зв`язку із чим ОСОБА_1 були повернуті періодичні платежі у розмірі 31 153,41 грн., а.с.219, 220, 221.

Листом від 10.06.2019 року ТОВ "АВТО ПРОСТО" повідомило позивача, що на підставі його заяви договір розірвано та поверненню підлягатимуть періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень підпункту 12.1.1. пункту 12.1. статті 12 Договору.

25.06.2021 ОСОБА_1 були повернуті періодичні платежі у розмірі 31 153,41 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, виходив з того, що позовних вимог про визнання недійсним окремих положень договору позивачем до суду не заявлялось, на час укладення договору у відповідача була ліцензія на право здійснення фінансових послуг, тому вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за договором №801691 в сумі 79 079,05 грн. є необґрунтованими та недоведеними, відповідно витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Стаття 18 Закону України № 1023-XII від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Частиною шостою статті 18 Закону № 1023-ХІІ визначено, що у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону № 1023-ХІІ.

Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до п.19.2 ст.19 розділу 2 спірного Договору, підписання останнім договору та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору й додатків до нього. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Договір та додатки до нього, що засвідчив своїм підписом. Позивач погодився з умовами Договору, підписавши його, та вчиняючи дії на його виконання.

Згідно з пунктом 12.1.5 договору між сторонами, - якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним. і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. При цьому, в разі розірвання угоди протягом чотирнадцяти днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, сплачених за угодою. Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач протягом 14 календарних днів із заявою про розірвання договору до ТОВ «Авто Просто» не звертався.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи та не доведення позивачем наявності всіх ознак, які свідчили б про несправедливість умов оспорюваного договору дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі №380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18) у подібних правовідносинах не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення грошових коштів сплачених за договором.

Відповідно до положень ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі сторона позивача, окрім вимог про стягнення сплачених грошових коштів у розмірі 48 081,41 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн., просить визнати недійсними пункти 12.1.1, 12.1 Договору №801691 від 21.01.2019, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні, оскільки відмовляючи позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, суд зазначив, що позовних вимог про визнання недійсним окремих положень договору позивачем до суду не заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: