Ухвала

Іменем України

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 621/3252/18

провадження № 61-193ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення районного суду

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», банк) про захист прав споживача.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня

2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду Київського апеляційного суду

від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишено без змін (провадження

№ 61-14145св19).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 15 червня 2020 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 11 грудня 2019 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року

у справі № 621/3252/18 (провадження № 61-8454зно20), оскільки

вирішення вказаної заяви не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Зміївського районного суду Харківської області із заявою про перегляд рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27 жовтня

2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року у справі № 621/3252/18.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року

у справі № 621/3252/18.

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою наухвалу Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року (надійшла до суду 04 січня 2021 року), в якій просить зобов`язати Харківський апеляційний суд виконати свою постанову від 15 вересня 2020 року про направлення справи № 621/3252/18 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Коломієць Г. В.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Згідно з частиною першою, другою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у апеляційній скарзі, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів

з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з апеляційною скаргою на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся 19 листопада 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема, заявнику запропоновано звернутись до суду з належно оформленим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, вказавши поважні причини його пропуску та дату отримання ухвали, а також надати докази на підтвердження цих обставин.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою на виконання вимог ухвали суд апеляційної інстанції від 26 листопада 2020 року, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилюючись на те, що у зв`язку з відсутністю юридичного досвіду не зміг оцінити її сутність та всі процесуальні наслідки вказані в ухвалі. Зазначав, що доказів отримання оскаржуваної ухвали немає. Разом із цим, до заяви

ОСОБА_1 додав поштовий конверт, зі змісту якого убачається, що копію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції ним отримано 29 жовтня 2020 року.

Таким чином, ураховуючи те, що копію ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримав 29 жовтня 2020 року, однак звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу 19 листопада 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився 13 листопада 2020 року,

а також те, що вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 26 листопада

2020 року щодо обґрунтування поважності причин строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не виконав, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення районного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць