Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2723/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/2723/15-ц за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Зубчук І.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати виконавчий лист №278/2723/15-ц таким, що не підлягає виконанню. Заява мотивована тим, що на виконанні у Житомирському районному відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавчий лист, виданий Житомирським районним судом Житомирської області по справі №278/2723/15-ц про витребування з приватної власності заявника земельної ділянки та передачу її до земель лісового фонду державної форми власності. Вказує, що на даний час підстав для продовження виконання виконавчого провадження по виконавчому листі немає, оскільки рішенням суду вже витребувано з власності заявника земельну ділянку, як у добровільного набувача, а тому рішення не підлягає виконанню.

З аналогічним позовом у серпні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_2 .

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви. Провадження у справі за заявою ОСОБА_2 закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти постанову, якою задовольннити заяву. Зазначає, що рішенням суду апеляційної інстанції вже фактично витребувано з його власності земельну ділянку. Таке рішення за своїм логічним значенням є фактично виконаним з часу набрання ним законної сили, а процедура перадачі земельної ділянки до державної власності здійснюється без видачі виконавчого документу, яким є виконавчий лист. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено процедури виконання рішшення про витребування майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову Житомирській місцевій прокуратурі в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, Житомирської районної державної адміністрації до Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир Авто Інтернешнл», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відділу державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації в Житомирській області, третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Житомирській області про визнання незаконним рішення сільської ради в частині безоплатної передачі земельної ділянки, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки площею 0,8107 га відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2018 року було скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2018 року. Ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасувано рішення 3 сесії 24 скликання Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року в частині безоплатної передачі земельної ділянки площею 0,82 га ОСОБА_3 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та скасувано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,8107 га виданий на ім`я ОСОБА_3 серії Р4 №046557, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №559.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,8107 га, кадастровий №:03:001:0230 виданий на ім`я ОСОБА_3 серії ЯЛ №694333, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70.

Витребувано з приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вказану земельну ділянку площею 0,8107 га та передано її до земель лісового фонду державної форми власності.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Житомир Авто Інтернешнл», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2018 року залишено без змін.

Постановою Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №278/2723/15, виданого Житомирським районним судом Житомирської області, рішення суду невиконане, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями статті 5 Закону України «Про виконавчепровадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 3 якого до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано статтею 60 Закону.

Прокурор під час пред`явлення позову, а також суд під час ухвалення рішення, керувались статтею 388 ЦК України, якою визначено віндикаційний спосіб захисту цивільних прав - витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - вилучення та передача предметів стягувачу.

Оскільки судом видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення, стягувачем зазначено відповідний державний орган, в інтересах якого прокурором заявлявся позов, а тому судове рішення в силу статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

У справі, яка переглядається встановлено, що підставою для видачі оскаржуваного виконавчого листа стала постанова Апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2018 року, яка в установленому законом порядку не скасована.

Матеріали справи не містять доказів того, що виконавчий лист №278/2723/15-ц виконаний відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою. Заявником не доведено наявність обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання ОСОБА_1 на те, що рішенням апеляційної інстанції фактичнно витребувано з його власності земельну ділянку і таке рішення не підлягає виконанню є його суб`єктивним трактуванням норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи в апеляційній скарзі не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складання повного тексту судового рішення 09 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді