ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/162/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

секретаря - Іванюти О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/29317/19 за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року, постановленою суддею Ромазана В. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у якому просить визнати недійсним кредитний договір №189468760 від 21.10.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що у вересні 2019 року на адресу ОСОБА_1 від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшло повідомлення-вимога від 19.09.2019 р., згідно якої позивач зобов`язаний повернути заборгованість за кредитним договором в сумі 7 815,00 грн., який був укладений між ним та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Також, у даній вимозі зазначено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги за даним кредитним договором на підставі укладеного між ним та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №20190103, згідно якого із 13.09.2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стала новим кредитором. Доказів про перехід права вимоги до повідомлення-вимоги про повернення боргу новим кредитором не долучено. Позивачу стало відомо, що 21.10.2018 року між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №189468760, за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Позивач зазначав, що надана копія кредитного договору та заявка не містить підписів ні зі сторони кредитора, ні зі сторони позичальника, в тому числі електронних. Також, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» не надано інформації та підтверджуючих документів, які б стосувались підтвердження укладення кредитного договору та надання ОСОБА_1 кредитних коштів. Вважає, що електронний договір, укладений з порушенням порядку визначеного статтею 11 Закону «Про електронну комерцію», зокрема за відсутності належної оферти або акцепту, не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з цим, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Також, зазначає, що згідно п. 3.9 долучених ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Правил надання грошових коштів у кредит, визначено, що Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту СМС- повідомленням на телефонний номер, який зазначений в Заявці. Проте, у відповіді на адвокатський запит від 27.11.2019 року ПрАТ «Київстар» надало інформацію, що в період жовтень - листопад 2018 року телефонний номер НОМЕР_1 за позивачем не був зареєстрований. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів, що ОСОБА_1 укладав (чи мав намір укласти) кредитний договір №189468760 від 21.10.2018 року у письмовій чи в електронній формі та отримав від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» кредитні кошти. Вважає, що у відповідачів ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яка стала новим кредитором за договором факторингу, відсутнє право та підстава щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 . Позивач вважає, що спірний кредитний договір №189468760 від 21.10.2018 року не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому його слід визнати недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення місцевого суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов та визнати недійсним кредитний договір №189468760 від 21 жовтня 2018 року.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення між позивачем та ТОВ "Манівео Швидка фінансова допомога" зазначеного кредитного договору.

На думку апелянта, оспорюваний кредитний договір від 21.10.2018 не відповідає вимогам частин 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відсутні передбачені зазначеними нормами докази підтвердження прийняття пропозиції про укладення договору, а саме: позивач не надсилав електронного повідомлення та не заповнював формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції, які підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону «Про електронну комерцію».

Зокрема зазначає, що копія кредитного договору і заявка, надані ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога»», не містить жодних підписів ні зі сторони кредитора, ні зі сторони позичальника, в тому числі електронних.

Вказує, що жодного підтверджуючого документа про те, що ОСОБА_1 укладав (чи мав намір укласти) Договір кредиту від 21.10.2018 року у письмовій чи в електронній формі та отримав від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» кредитні кошти відповідачами не надано.

Також зазначає, що судом не встановлено, чи отримував позивач СМС повідомлення чи листи на свою електронну адресу щодо наміру та погодження отримати кредитні кошти, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення договору, а тому підстав вважати, що позивач прийняв пропозицію укласти договір, ознайомився з правилами та умовами кредитного договору, надав згоду на його укладання та підписав його немає.

Вказує, що платіжне доручення, яке надав відповідач не відповідає положенням Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, оскільки не зазначено ні банк платника, ні банк отримувача, відсутній рахунок отримувача, не має підписів платника, відсутня дата коли операція була проведена банком. Такого документа як надав відповідач, за такою формою платіжного доручення, законодавством України не передбачено, а тому це не є платіжним документом, згідно вимог зазначеної вище Інструкції, що підтверджують належне перерахування коштів, та не може судом прийматися як належний доказ.

Крім того вказує, що не може слугувати доказом отримання коштів за оспорюваним кредитним договором і фотографії, на які у відзиві посилається відповідач та про які суд зазначає в рішенні, оскільки на даних сканованих копіях фотографій не зазначено дати, якою позивач би підтверджував, що він отримував чи мав намір отримати кредит та укласти кредитний договір 21.10.2018 року. Відсутні будь-які дати і на копіях паспорта та ідентифікаційного коду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" Прокопенко В. І. просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Вважає, що суд першої інстанції дослідив належним чином докази по справі та дійшов вірного висновку про те, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було укладено в електронній формі відповідно до вимог ЗУ "Про електронну комерцію" та підписано за допомогою електронного підпису.

У судове засідання сторони по справі не з`явилися.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Коцюби Н. Я. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

Від представника ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" Кондратьєв М. В. надійшло клопотання про перенесення судового засідання на інший день, оскільки представник Товариства бере участь у інших справах в Печерському районному суді міста Києва.

Разом з тим, на думку колегії суддів, у вказаному клопотанні слід відмовити, оскільки будь-яких доказів про участь представника в цей день та час у інших судових засіданнях ним до клопотання не долучено.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначав те, що він кредитний договір не підписував.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що цей висновок в повній мірі відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з таких підстав.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 21 жовтня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №189468760 на суму 2000 грн. строком на 30 днів та підлягає поверненню разом із процентами за користування кредитом зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом у розмірі 1,66 % від суми кредиту.

Відповідно до платіжного доручення ПАТ КБ "ПриватБанк" від 26 лютого 2020 року на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача 21 жовтня 2018 року, платник ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти в сумі 2000 грн. на картковий рахунок, зазначений ОСОБА_1 у анкеті-заявці про отримання кредиту, згідно кредитного договору №189468760 від 21 жовтня 2018 року.

Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 4.1 оспорюваного кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства : www.moneyveo.ua.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Розділом 3 вказаних вище Правил встановлений порядок надання грошових коштів у кредит та підписання кредитного договору.

За умовами п.3.1, 3.2 вказаного розділу, з метою отримання кредиту заявник заповнює на сайті Товариства заявку, вказуючи всі дані, позначені в Заявці як обов`язкові. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту.

Згідно з п.3.9 Товариство інформує Заявника про прийняте рішення щодо видачі Кредиту смс-повідомленням на телефонний номер та електронним листом на адресу електронної пошти Заявника, зазначені у заявці.

Відповідно до п. 3.10 у випадку прийняття Товариством рішення про надання Кредиту, Сторони укладають Договір, текст якого надсилається на електронну пошту Заявника, зазначену в Заявці. Заявник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами Договору шляхом кліку по кнопці "Так" на відповідне питання в Особистому кабінеті, що є моментом укладення Договору.

Пунктом 10.1 Розділу 10 цих Правил, а також п. 4.2 Договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Заявником/Позичальником та Товариством в якості електронного підпису Заявника/Позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету.

Відповідно до п. 2.1.6 Правил та п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Тобто, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Такого ж висновку дійшов у своїй постанові від 23 березня 2020 року ВС у справі №404/502/18.

При цьому слід зазначити, що після виконання певної процедури щодо реєстрації особистого кабінету, із зазначенням під час реєстрації логіну та паролю для здійснення входу в особистий кабінет, Товариство інформує заявника про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості видачі кредиту чи про відмову у видачі шляхом надсилання смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений у заявці, та шляхом надсилання електронного листа на адресу електронної пошти, зазначену у заявці.

Смс - повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має ввести у спеціальне поле на сайті для того, щоб завершити реєстрацію та генерацію особистого кабінету, а також щоб підтвердити умови отримання кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема анкети-заявки, яку ОСОБА_1 заповняв на сайті Товариства для отримання кредиту, останній зазначив мобільний номер НОМЕР_2 . Такий жне номер мобільного телефону останній зазначив і у своїй позовній заяві, а отже сумнівів у тому, що вказаний номер телефону належить саме ОСОБА_1 не виникає.

На вказаний номер телефону, як вбачається з долученої до матеріалів справи роздруківки про смс-повідомлення, 21 жовтня 2018 року о 12 год. 59 хв. 42 сек. надійшло повідомлення про те, що заявку схвалено, а тому необхідно перейти до Особистого кабінету на сайті "Манівео" та ознайомитися з умовами кредитного договору, що ОСОБА_1 і було зроблено, про що до матеріалів справи також долучено докази завершення процедури оформлення кредиту та зазначено про те, що кредитний договір укладений.

Крім того слід зазначити, що для того, щоб зайти в Особистий кабінет на сайті "Манівео" необхідно ввести логін і пароль Особистого кабінету, який відомий лише Заявнику, тобто ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність підстав вважати, що волевиявлення Заявника не було вільним.

Доказів про протилежне апелянтом не надано.

При цьому, згідно з п. 10.7 Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" у випадку, що Заявник/Позичальник втратив номер мобільного телефону , зазначений в Заявці та/або паспорт, та / або логін Особистого кабінету, та/або Пароль Особистого кабінету, він зобов`язаний терміново зв`язатися з Товариством будь-яким доступним йому способом.

Однак, будь-яких доказів чи доводів про те, що ОСОБА_1 втратив мобільний телефон, логін чи пароль Особистого кабінету в матеріалах справи немає і останнім не заявлялось.

Доказів вчинення шахрайських дій з грошовими коштами на рахунку позивача матеріали справи не містять та позивачем суду не надано. Крім цього, не надав позивач доказів, що хтось міг скористатись його особистими даними паспорта громадянина України, доступу до Логіна та Паролю Особистого кабінету, за розголошення відомостей за які він несе особисту відповідальність згідно п.2.1.11 зазначених Правил надання грошових коштів у кредит ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», докази звернення його з цього приводу у правоохоронні органи.

Доводи апелянта про те, що платіжне доручення ПАТ КБ "ПриватБанк" на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача 21 жовтня 2018 року є неналежним доказом на увагу не заслуговують, оскільки вказане платіжне доручення від 26 лютого 2020 року підписане ЕЦП директором департаменту АТ КБ "ПриватБанк" Чаплінською М. В. та проштамповане електронною печаткою, а тому сумнівів у його достовірності не викликає.

Доводи апеляційної скарги, що представлені позивачем документи, а саме фотокопії паспорта та ідентифікаційного коду, фото де ОСОБА_1 тримає в руках аркуш паперу з написом про підтвердження кредиту не свідчать про укладення спірного договору, оскільки в них відсутні час та дата, на думку колегії суддів, безпідставні, та не спростовують того факту, що ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитний договір №189468760 від 21.10.2018 року в електронній формі, оскільки підтвердженням факту укладення Кредитного договору позивачем є зазначення в договорі його особистих даних, паспорту, ідентифікаційного номеру, а також зазначення в договорі картки на яку здійснювалося перерахування коштів за договором та існування самого тексту договору у Позивача, який згідно зі ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" є оригіналом такого договору.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факт не підписання ним електронним підписом, а вданому випадку Логін та Пароль Особистого кабінету, що передбаченого договором та Правилами, оспорюваного кредитного договору та не надходження 21 жовтня 2018 року від відповідача на його картковий рахунок грошових коштів в сумі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Розмір заборгованості за кредитним договором, нарахування процентів після закінчення строку кредитування не є предметом розгляду цієї справи.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 08 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді