Справа № 629/5234/21
Номер провадження 2/629/1458/21
01.12.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань Торенко Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що є наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою, окрім неї, також зареєстровані її сини: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідачі по справі. Відповідачі хоча і зареєстровані в даній квартирі, але з 2017 року в ній не проживають, комунальні послуги не сплачують, не несуть будь-яких витрат по утриманню житла, їх особисті речі у квартирі відсутні. Позивач самостійно зверталася до відповідачів з питанням про зняття їх з реєстраційного обліку, але все марно. В зв`язку з викладеним, просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив, що періодично, з 1995 року по вересень 2018 року, перебував в місцях позбавлення волі, а коли звільнявся, то проживав де прийдеться, так як постійно виникали конфлікти з матір`ю - позивачем по справі, з приводу оплати комунальних послуг по квартирі. Ключів від вказаної квартири, в нього ніколи не було. Позивач ніколи йому їх не давала, хоча він і прохав про це. Вказав, що він є інвалідом 3 групи, отримує мізерну пенсію, тому не має матеріальної можливості утримувати себе і сплачувати за квартиру. Коли проживав з позивачем, яка є його матір"ю, то остання забирала його пенсію по інвалідності і витрачала її на погашення заборгованості по взятих нею кредитах. Дійсно не проживає в спірній квартирі більше 6 місяців, не сплачує комунальні послуги, його особисті речі в квартирі відсутні. Зазначив, що неодноразово звертався до позивачки, щоб вона дала йому ключі від квартири, алеотримував відмову, тому йому доводилося ночувати на вулиці. Вказав, що на даний час, в квартирі відсутні необхідні умови для проживання, відключено газ. Крім того зазначив, що з позивачем не можливо проживати в одній квартирі, так як остання, постійно створює неможливі умови, вчиняє сварки, що є тяжко з морального боку. Тому і змушений був, не звласної волі, проживати за іншою адресою.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив, що дійсно більше 6 місяців не проживає в спірній квартирі, оскільки вньому не можливо проживати. Вказав, що гроші на оплату комунальних послуг позивачці давав, але не постійно. Останній раз давав у квітні цього року 200 гривень на оплату електропостачання, також тричі по 1000 гривень передавав позивачці через ОСОБА_5 , яка є її кумою. Він постійно цікавився у позивача про наявні борги за квартиру і прохав йому давати квитанції на сплату комунальних платежів ним особисто, але так їх і не отримав. Крім того, він, знаючи, що є борг по житлу, особисто дав гроші позивачці-своїй матері, і відвіз її до поштової установи, щоб вона здійснила хочаб якусь часткову проплату. Зазначив, що на даний час проживає у вагончику за місцем роботи. Пояснив, що позивачка завжди виганяла їх з братом з квартири, вчиняла сварки, говорила, що це її квартира. Також вказав, що неможливі умови проживання, позивач створювала і створю постійно. Вона ніколи не цінувала сім"ю, так як починаючи з третього класу навчання, вона-мати, віддала його до інтернату на навчання. в якому він знаходився постійно, доки його не заківчив. А потім пішов служити до армії. Коли повернувся додому, то жодного дня не минало, щоб позивач не влаштовувала сварок та не ображала його. Також він не проживач у вказаному житлі бо знаходисвя на заробітках не териорії Російської Федерації, однак кошти позивачу надавав. Коли приїхав заробітків, намагався проживати у спірному житлі, але з вищевказаних причин, не зміг. Тому він і змушений був, жити в іншому житлі. Вказав, що у спірному житлі, на даний час, є його особисті речі та предмети побуту, які він не може забрати, через відсутність у нього ключів. Позивач взагалі уникає будь-яких розмов з ним. Хоча він неодноразово намагався поспілкуватися з нею.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та заперечення відповідачів, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської Ради народних депутатів м. Лозова від 18 грудня 1984 року видано ордер №008258 від 10 січня 1985 року на зайняття 3 кімнатної квартири АДРЕСА_2 , зі складом сім`ї з 4 чоловік: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .
Із Витягу № 388 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданого відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади 15.06.2021 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Як зазначає позивач у позові та даний факт підтверджено в судовому засіданні, що відповідачі хоча і зареєстровані в спірній квартирі, але в ній не проживають тривалий час.
До матеріалів справи, позивачем подано акти від 02.05.2020 року, 12.12.2020 року та 09.07.2021 року, складеними сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що засвідчують факт не проживання відповідачів у спірній квартирі.
Позивач зазначала, що забезпечить явку даних осбі у судове засідання. Однак, на вказану дату розгляду справи, їх явку не забезпечила і відмовилася у судовому засіданні від їх допиту в якості свідків, що відображеного записом судового засідання від 11.11.2021 року. Наслідки відмови їй судом було роз"яснено.
Свідок ОСОБА_11 , у судовому засіданні 11.11.2021 року пояснила, що сторін по справі вона знає, бо є кумою позивача. Надати свідчення про умови проживання та відносини, які між сторнами є вона не може. Знає лише те, що вони між собою сваряться. Ніяких грошових коштів позивачу від від відповідача ОСОБА_3 вона не передавала.
Даючи оцінку свідченнням свідка ОСОБА_11 , у суду не має підстав ставити їх під сумнів, так як свідок принесла присягу свідка і була попереджена про відповідальність за відмову від давання показаь та за дачу завідомо неправдивих свідчень. Крім того, свідчення свідка не були спростовані стронами по справі.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми діючого Житлового кодексу Української РСР, оскільки спірна квартира не є власністю позивача і спір стосується визнання членів сім`ї наймача житлового помешкання такими, що втратили право користування внаслідок відсутності понад встановлені у законодавстві строки.
Згідно з ст.64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
За умови повернення відсутнього на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу.
Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
На підтвердження вибуття особи з житлового приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, це, зокрема, акти про відсутність члена сім`ї протягом одного року за місцем проживання; довідки відділення поштового зв`язку про те, що особа не отримувала поштові відправлення, які надходили на її ім`я чи особисте листування із якого вбачається, що особа дійсно змінила місце проживання; утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо.
Вичерпного переліку поважності причин відсутності особи в житловому приміщенні, право користування яким вона має, житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.
Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести по-перше факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні і по-друге - без поважних причин.
Сам факт не проживання відповідачів у спірній квартирі, протягом останніх шість місяців, на що посилається позивачка як на підставу задоволення позовних вимог, відповідачами не оспорюється.
Крім того, із поснень сторін, судом було встановлено, що позивачка також не проживає в спірній квартирі, має інше житло в с. Яковлівка, Лозівського району Харківської області.
Відповідачі в аргументування заперечень на позов і поважності причин їх не проживання в спірній квартирі, посилались на неможливість їх проживання в квартирі з підстав створення позивач неможливих умов спільного співіснування та відсутності ключів у них від даного житла. Крім того, відповідач ОСОБА_2 вказав, що позивачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, оскільки на його прохання дати ключі від квартири, вона відмовляє. Вказали, що позивачка постійно їх виганяла з квартири та вчиняла сварки, говорила, що це її квартира. Іншого житла вони не мають. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що в даному житлі знаходяться його особисті речі та предмети побуту, які він забрати не може, бо не має доступу до житла..
Посилання позивача на те, що відповідачі не сплачують комунальні послуги не заслуговує на увагу, оскільки як було встановлено в судовому засіданні позивач, як основний наймач квартири не сплачує комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості. Судом було з"ясовано, що згіднодо довідки від 15.11.2021 року, виданої інспектром КП "ЖУК" за осособовим рахуноком за вказаною адресою сторони мають забоговаість зі сплати за комунальні платежі станом на 01.11.2021 року на суму в 67 272 грн.34коп.; згідно до довідки про розмір платежів за використання природного газу за листопад 2021 року, станом на 01.11.2021 року забогованість складає 2 391 грн.06 коп та зазначено, що газова плита відімкнена. Згідно до квитанції ОСББ "Єдина оселя" за жовтень 2021 року, борг становить за управління будинком 9 829 грн.56 коп. Крім того, як пояснив відповідач ОСОБА_3 він неодноразово давав гроші позивачці, як їй самій так і через знайомих, оскільки позивач знам не хоче спілкуватися, для оплати комунальних послуг, але ці гроші вона витрачала на придбання харчування для своєї худоби. Дану обставину підтвердив і відповідач по справі ОСОБА_2 . Позивачем дана обставина не спростована.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Положеннями частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами обставини не поважності причин не проживання відповідачів в квартирі, право користування якою останні мають, отже за таких обставин по справі підстав для задоволення позову судом не вбачається.
Керуючись ст.ст. 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Овлочин, Турійського району, Волинської області, громадянка України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Виноградний Клин, Генічеського району, Херсонської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Овлочин, Турійського району, Волинської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталя ЖМУД