Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

з участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі банк) звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 21320,56 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 26.11.2009 року відповідачем підписано заяву, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Шляхом підписання вказаної заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на сайті банку, складає між ними договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався положеннями п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору, згідно яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення банку. Порядок та розміри сплати процентів та неустойки встановленні «Умовами, правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", з якими відповідач, підписавши заяву був ознайомлений та погодився. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору, суми кредиту в повному обсязі не повернув, внаслідок чого станом на 15.08.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 21320,55 грн., з яких: 9537,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4444,07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5153,46 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 694,51 грн. - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 991,45грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, банк просив позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач подав відзив на позов. Вважає даний позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Докази, які додані до матеріалів позову є неналежні та такі, що не підтверджують обставини викладені у позові. Банком не надано оригіналом кредитного договору, генеральної угоди, виписки з особового рахунку, де б сторони висловили свою згоду з тарифами банку. Вказав, що у 2009 році його кредитний ліміт становив 500 грн., згодом банком було змінено його кредитний ліміт односторонньо, без будь-якого попередження. У 2015 році він змінив картку та його кредитний ліміт було збільшено до 2500грн., без будь-яких письмових угод. Протягом 2016-2018 років банк продовжував в односторонньому порядку ліміт, та не враховував фактору ризику із сторони позичальника. Вважає, що ним було заявлено вимогу про кредит у сумі 500грн, що підтверджується анкетою, відтак борг заявлений у позові є безпідставний та жодними доказами не підтверджений.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» подав суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідачем було підписано анкету-заяву від 26.11.2009 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що " Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...".

Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка власноруч підписана Відповідачем, з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30,00 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Відсутність підпису Відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами.

Відповідач, підписанням Анкети-заяви позичальника, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування).

Згідно виписки з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, вбачається, що відповідач користувався коштами, отримував їх через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції").

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Зазначає, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Також вважає, що оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, тому між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Вказує, що Банком надані усі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору, наявність не виконаних кредитних зобов`язань.

Оригінали документів надаються тільки за ухвалою суду. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання.

В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через Р08-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Виписка по картрахунку, є підтвердженням того, що Відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався коштами. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що Відповідач частково сплачував заборгованість за договором .

Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином.

Посилаючись на наведене, просив суд задовольнити позовні вимоги.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, з підстав зазначених у відзиві та письмових поясненнях.

Судом встановлено, що 26.11.2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 підписав довідку про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» від 26.11.2009 року, в якій між сторонами, окрім іншого, погоджено розмір пені за невчасне погашення заборгованості та штрафи при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів комісії.

Вказана заява та довідка підписана позичальником, що не заперечувалось останнім у судовому засіданні.

Згідно довідок банку долучених до матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н, отримав наступні кредитні картки за № НОМЕР_1 , термін дії якої до 03.2013 року, № НОМЕР_2 , з терміном дії до 12.2013 року; № НОМЕР_3 , термін дії якої 07.2016 року, № НОМЕР_4 , з терміном дії 04.2017 року, № НОМЕР_5 , термін дії якої до 11.2017 року, № НОМЕР_6 , термін дії якої до 03.2019 року; № НОМЕР_7 , термін дії якої до 08.2019 року; № НОМЕР_8 , термін дії якої до 05.2020 року; № НОМЕР_9 , термін дії якої до 06.2021 року; № НОМЕР_10 , термін дії якої до від 04.2022 року.

Відповідно до довідки банку долученої до матеріалів справи встановлено, що банк неодноразово змінював розмір кредитного ліміту ОСОБА_1 , а саме: 26.11.2009 року -500грн.; 23.10.2010 року 600грн.,24.11.2010 року 700грн., 24.12.2010 року 800грн., 22.02.2011 року -900грн., 214.02.2011 року 1000грн., 25.02.2011 р. 1000грн., 19.03.2011р. 1200грн., 02.03.2012р. 2000грн., 01.08.2013р. 2700грн., 26.12.2016р. 5200грн., 12.05.20167р. 10 000грн.

Факт отримання кредитних коштів, відкриття та використання карткового рахунку, користування платіжною карткою, відповідачем не заперечується та підтверджується випискою по картковому рахунку.

З розрахунку заборгованості по рахунку відповідача вбачається, що останній користувався встановленим банком кредитним лімітом та частково сплачував заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 15.08.2019 року складає 21320,55 грн., з яких: 9537,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4444,07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5153,46 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 694,51 грн. - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 991,45грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до витягом із Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року та погодженого НБУ від 11.06.2018 року вбачається, що відбулась зміна типу та найменування ЗАТ на ПАТ, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відбулась зміна назви товариства з ПАТ КБ «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування пеін та штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилаєся на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ ПриватБанк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, витяг з Умов та правил, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на заяву анкеку та довідку про умови кредитування від 26.11.2009 року, які підписані відповідачем та надав розрахунки заборгованості відповідача за договором № б/н від 26.11.2009 р.

З матеріалів справи встановлено, що 26.11.2009 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому був збільшений банком.

У наданій банком довідці про умови кредитування від 26.11.2009 р., яка підписана ОСОБА_1 , зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу банківську послугу з кредитування шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжні карти № НОМЕР_1 , термін дії якої до 03.2013 року, № НОМЕР_2 , з терміном дії до 12.2013 року; № НОМЕР_3 , термін дії якої 07.2016 року, № НОМЕР_4 , з терміном дії 04.2017 року, № НОМЕР_5 , термін дії якої до 11.2017 року, № НОМЕР_6 , термін дії якої до 03.2019 року; № НОМЕР_7 , термін дії якої до 08.2019 року; № НОМЕР_8 , термін дії якої до 05.2020 року; № НОМЕР_9 , термін дії якої до 06.2021 року; № НОМЕР_10 , термін дії якої до від 04.2022 року.

Відповідач ОСОБА_1 отримав картку, користувався наданими йому позивачем кредитними коштами та частково сплачував заборгованість.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання платіжної картки та користування нею, часткової сплати заборгованості за кредитом позивачем надано розрахунок заборгованості по кредиту, виписку по рахунку з яких вбачається факт використання коштів та часткове погашення відповідачем заборгованості. Більше того, відповідач не заперечив сам факт укладення договору, отримання кредиту на картку, користування нею та часткове погашення боргу.

Враховуючи вказане, суд вважає, що підписана відповідачем заява та довідка свідчать про обізнаність останнього щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по картковому рахунку відповідача кредитний ліміт було збільшено та відповідач погодився на збільшення кредитного ліміту, продовжуючи користуватись карткою, кредитними коштами та будь-яких заперечень не висловлював.

З виписки з особового рахунку клієнта, вбачається, що ОСОБА_1 , як клієнт банку, тривалий час здійснював різні операції, а саме: знімав грошові кошти з картки, поповнював її, розраховувався за покупки, поповнював мобільний телефон, переказував кошти.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13981,13 грн., з яких: 9537,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4444,07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, підлягає поверненню відповідачем банку. Більше того, відповідачем не надано суду будь-яких належних, достатні та достовірних доказів на підтвердження іншої суми кредитного ліміту.

Крім того, встановлено та підтверджено матеріалам справи, що ОСОБА_1 підписав довідку про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» від 26.11.2009 року, в якій вказано про пеню за невчасне погашення заборгованості та штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів комісії.

Оскільки доказів належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та штрафів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, визнаючи розмір штрафів, суд враховує суму заборгованості та довідку про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» від 26.11.2009 року, в якій сторонами погоджено штрафи у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів комісії.

Таким чином, розмір штрафу, який підлягає до стягнення становить 500грн. та 699,06 грн. як 5% від суми заборгованості у розмірі 13981,13 грн.( 13 981,13*5/100).

Щодо вимог банк про стягнення пені слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Системний аналіз наведеної норми права свідчить про те, що одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З врахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення пені не підлягають до задоволення, виходячи із заборони застосування подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у сумі 15 180 грн. 19 коп. станом на 15 серпня 2019 року з яких: 9537,06 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4444,07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та штрафи у розмірі 500 грн. та 699,06 грн., оскільки банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також штрафу, обов`язок зі сплати якого встановлений у довідці про умови кредитування, яка підписана позичальником. Вказана сума відповідачем не спростована.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1367,75 грн. (15180,19 * 1921 : 21320,55), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 109, 110, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1Д м. Київ, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ) в користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (01001, м.Київ вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 26.11.2009 б/н у сумі 15 180 (п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят ) грн. 19 коп. станом на 15 серпня 2019 року з яких: 9537,06 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4444,07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; штрафи у розмірі 500 грн. та 699,06 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 1367,75грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», вул. Грушевського, 1Д м. Київ, код ЄДРПОУ- 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 .

Повне рішення складено 05 лютого 2021 року.

Головуюча