Постанова

Іменем України

08 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 354/397/17

провадження № 61-11081св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лутковської Валерії Володимирівни на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року у складі судді Мелінишин Г. П. у справі за клопотанням Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про залучення правонаступника у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна, про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С. М., про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 27 жовтня 2005 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 434-Ф (надалі - кредитний договір 1) та 27 січня 2006 року укладено кредитний договір № 506-Ф (надалі - кредитний договір 2). Також 27 лютого 2007 року між цими ж сторонами був укладений іпотечний договір № 506-Ф/434-Ф/ІП-2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. М. за реєстровим № 975, яким забезпечено виконання двох кредитних договорів.

18 червня 2013 року між ПАТ «Омега Банк» ( який є правонаступником ПАТ «Сведбанк», ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Сведбанк Інвест», ЗАТ «Сведбанк Інвест», ЗАТ «ТАС-Інвестбанк») та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог. 02 липня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про розірвання іпотечного договору № 506-Ф/434-Ф/ІП-2 від 27 лютого 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. М. за реєстровим № 867.

02 березня 2015 року Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 51 «Про запровадженя тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», а 02 жовтня 2015 року прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». У відповідності до чого, Фонд забезпечив перевірку правочинів, вчинених протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку з врахуванням вимог пункту 4 частини другої статті 37, частини 1-5 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, виявивши нікчемні правочини, зокрема договір від 02 липня 2014 року про розірвання іпотечного договору № 506-Ф/434-Ф/ІП-2 від 27 лютого 2007 року. За наслідками такого, був складений протокол № 77/1, яким віднесено дані договори за результатами проведеної перевірки 28 вересня 2015 року до категорії нікчемних. Такий договір є недійсним і з підстав частини 2-3 статті 203, частини 1, 2 статті 215 ЦК України, оскільки Голова Ради директорів не була уповноважена на укладення спірного договору.

З урахуванням викладених обставин позивач просив суд про: визнання недійсним договору посвідченого 02 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. М. за реєстровим № 867, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , про розірвання іпотечного договору № 506-Ф/434-Ф/ІП-2 від 27 лютого 2007 року за № 975 укладеного між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_1 ; визнання ПАТ «Дельта Банк» попереднім іпотекодержателем з 27 лютого 2007 року за іпотечним договором № 506-Ф/434-Ф/ІП-2 від 27 лютого 2007 року за реєстровим № 975 укладеного між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_1 ; скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 02 липня 2014 року: про припинення іпотеки № 2623692, про припинення обтяжень № 6195073, про припинення іпотеки № 2622774, про припинення обтяжень №6195344; вирішення питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2020 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С. М., про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору, застосування наслідків недійсності правочину - задоволено.

Визнано недійсним договір, що посвідчений 02 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. М. за реєстровим № 867, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , про розірвання іпотечного договору № 506-Ф/434-Ф/ІП-2 від 27 лютого 2007 року за реєстровим № 975, укладеного між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_1 .

Визнано ПАТ «Дельта Банк» попереднім іпотекодержателем з 27 лютого 2007 року за іпотечним договором № 506-Ф/434-Ф/ІП-2, посвідченим 27 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. М. за реєстровим № 975, укладеного між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_1 .

Скасовано записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 02 липня 2014 року:

- про припинення іпотеки № 2623692, 14:57:30, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14158887 від 02 липня 2014 року, 15:00:10;

- про припинення обтяження № 6195073, 15:07:34, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14159372 від 02 липня 2014 року, 15:08:07;

- про припинення іпотеки № 2622774, 15:15:14, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14159864 від 02 липня 2014 року, 15:16:11;

- про припинення обтяження № 6195344, 15:19:27, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14160105 від 02 липня 2014 року, 15:19:50.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2020 року.

У червні 2020 року на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшли клопотання ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про залучення ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у вказаній цивільній справі.

У зазначеному клопотанні заявники вказали, що відбулось відступлення прав вимог за кредитними договорами № 434-Ф від 27 жовтня 2005 року та № 506-Ф від 27 січня 2006 року, укладеними між банком та ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року клопотання ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про заміну сторони задоволено.

Залучено ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С. М., про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору, застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відбулось відступлення прав вимог за кредитними договорами № 434-Ф від 27 жовтня 2005 року та № 506-Ф від 27 січня 2006 року, укладеними між банком та ОСОБА_1 , а тому наявні підстави для задоволення клопотання.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Лутковська В. В. подала до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, представник відповідача просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для нового розгляду клопотання ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про залучення ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» не має права брати участь у справі у якості позивача, оскільки у вказаної юридичної особи відсутній цивільний інтерес та повноваження щодо предмету позову.

Доводи інших учасників справи

31 серпня 2020 року представник ПАТ «Дельта Банк» адвокат Щербак Є. М.подав до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лутковської В. В., в якому просить суд касаційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, оскільки така є безпідставною та необґрунтованою, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

20 серпня 2020 року представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової С. М. адвокат Олексієнко З. О. подала до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лутковської В. В., в якому представник третьої особи просить суд касаційну скаргу представника відповідача задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для нового розгляду клопотання ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про залучення ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк», оскільки у ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» відсутні повноваження щодо предмету позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

07 вересня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Суд апеляційної інстанцій, оцінивши надані сторонами докази та встановивши обставини у справі, правильно виходив з того, що оскільки ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» право вимоги за кредитними договорами № 434-Ф від 27 жовтня 2005 року та № 506-Ф від 27 січня 2006 року, укладеними між банком та ОСОБА_1 , при цьому перехід права вимоги до товариства відбувся із дотриманням вимог законодавства і договір про відступлення прав недійсним не визнавався та не скасований, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну позивача його правонаступником у справі.

При цьому слід ураховувати, що, відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Ураховуючи викладене, доводи касаційної скарги щодо відсутності у ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» цивільного інтересу та повноважень щодо предмету позову є безпідставнимита спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», заява № 4904/04, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лутковської Валерії Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев