Ухвала

Іменем України

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 766/9607/21

провадження № 61-18218ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області

від 11 червня 2021 року у складі судді Сайдан С. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у складі колегії суддів:

Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

Заяву мотивувала посилаючись на те, що вона з 22 травня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого вони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу застосовує до неї та неповнолітніх дітей психологічне та економічне насильство, що виявляється у постійних погрозах, залякувані, невиконанні обов`язку щодо утримання родини, у той час як вона перебуває у відпустці по догляду за дітьми та не має можливості оформити виплату соціальної допомоги, оскільки він викрав необхідні документи, вона хвилюється за їх фізичне та психологічне здоров`я, позивач просила видати обмежувальний припис стосовно

ОСОБА_3 , встановивши заходи тимчасового обмеження його прав та покладання на нього терміном на шість місяців обов`язків:

- заборонити входити та перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами - дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доньками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-заборонити листування та телефонні переговори з особою, яка постраждала від домашнього насильства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , інші контакти через засоби зв`язку чи електронні комунікації особисто або через третіх осіб;

-заборонити спілкування, а також наближатися на відстань менш ніж сто метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами від домашнього насильства -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітніх дітей ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня

2021 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності факту вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відсутності встановлених випадків насильства відносно заявниці та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, а тому суд дійшов висновку, що наведені заявником аргументи для виправдання такого серйозного втручання у особисте життя ОСОБА_3 не є достатніми.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2011 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не урахування висновків Верховного Суду викладених у постанові

від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19. Крім того, касаційна скарга стосується питання права що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має значний суспільний інтерес та виняткове значення для заявника.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки доводам заявника про те, ОСОБА_3 систематично вчиняє економічне та психогологічне насилля щодо неї та їхніх дітей, та що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частинипершої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями викладеними у рапортах інспекторів - чергових Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, 08 квітня 2021 року, 11 квітня 2021 року, 12 квітня 2021 року та 25 квітня 2021 року ОСОБА_1 зверталася із заявами про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, яке виражається у тому, що чоловік матеріально не забезпечує її та дітей, не за купує продукти, одяг, провокує на конфлікти, висловлюється грубою нецензурною лайкою, чим вчиняє економічне та психологічне насильство в сім`ї. Просила направити до місця її проживання групу «ОСОБА_8».

Згідно з висновком Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 07 травня 2021 року за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 25 квітня 2021 року про повідомлення про вчинення домашнього насильства, 25.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що її чоловік ОСОБА_3 вчиняє відносно неї та дітей домашнє насильство економічного характеру. ОСОБА_1 повідомила працівників поліції, що 25 квітня 2021 року її чоловік на прохання дати їй грошові кошти або відвідати з дитиною лікувальний заклад відповів відмовою. ОСОБА_3 пояснив, що саме на той момент у нього не було грошових коштів, тому він відмовив дружині. Прийнятими мірами відносно ОСОБА_3 винесено терміновий заборонний припис - заборона на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи. Зі сторонами конфлікту проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення злочинів та правопорушень.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 З Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (стаття 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За змістом наведених норм Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття щодо нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц.

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 систематичного фізичного, психологічного та економічного насилля ОСОБА_1 надала копії рапортів інспекторів - чергових Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та висновок Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 07 травня 2021 року, згідно яких ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відділу з заявами про вжиття заходів щодо її чоловіка ОСОБА_3 . За наслідками розгляду вказаних заяв щодо

ОСОБА_3 складено відповідні протоколи за частиною першою статті 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства).

Судами встановлено, що наслідком розгляду справ № 766/6286/21,

№ 766/4341/21, № 766/6286/21, № 766/11000/21, № 766/6425/21 щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень за статтею 173-2 КУпАП є закриття провадження у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Установивши, що ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 систематично вчиняє домашнє насильство стосовно неї та дітей у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не довела настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, ураховуючи, що сам по собі факт звернення заявниці до органів поліції, не свідчить про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у видачі обмежувального припису, щодо ОСОБА_3 .

Підставою касаційного оскарження судових рішень, заявник зазначає, що судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалені без урахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі

№ 756/3859/19.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Аналізуючи наведене, необхідно дійти висновку, що ухвалені судові рішення не суперечать висновку викладеним у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19, щодо застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема у справі у якій подано касаційну скаргу, судами встановлено, що судові провадження щодо вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства закрито, у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, а тому відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника, у даному конкретному випадку не мають правового значення для вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки наявність зазначених обставин є підставою для відкриття касаційного провадження у категорії малозначних справ, до якої ця справа не належить.

Касаційна скарга заявника не містить посилань на інші підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, касаційна скарга заявника не містить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Суди повно та всебічно з`ясували обставини справи, правильно застосували норми матеріального права та ухвалили судові рішення відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак