П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м. Київ

Справа № 755/4752/21

Провадження: № 22-ц/824/12395/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

секретар Івасенко І.А.

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Лопатинської Євгенії Геннадіївни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року, що ухвалене під головуванням судді Савлук Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління №27», Товариство з обмеженою відповідальністю «Казантип-15», про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що02 червня 2020 року він звернувся до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до якої долучив наступні документи: заяву про реєстрацію місця проживання; заяву про зняття з реєстрації місця проживання; паспорт громадянина України; військовий квиток; ордер № 89 , виданий 17 жовтня 2007 року ВАТ «Київське-шляхово будівельне управління №27»; довідку №47 від 16 листопада 2020 року; договір найму на проживання у житловому приміщені житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами розгляду заяви відповідач відмовив у реєстрації місця проживання позивача на тій підставі, що згідно пункту 11 «Правил реєстрації місця проживання» позивачем подано не повний пакет документів, а саме: відсутній ордер на житлове приміщення, виданий Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25.05.2005 року №859 «Про будинок АДРЕСА_2 ». Зазначив, що своєю відмовою відповідач порушив його право на вільний вибір місця проживання, яке закріплене в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та його реєстрацію. Також вказав, що твердження відповідача про неприймання ордера є невірними, так як останній ні законного, ні управлінського відношення до зазначеного будинку не має. Стверджував, що він користується вказаним житловим приміщенням на правових підставах.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, адвокат Лопатинська Є.Г. в інтересах ОСОБА_1 27 липня 2021 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що саме відповідач є органом реєстрації місця проживання особи в Дніпровському районі. Саме тому, надавши відмову позивачу в реєстрації його місця проживання, відповідач порушив право позивача на вільний вибір місця проживання, яке закріплене в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та його реєстрацію. Також вказала, що відмова у реєстрації місця проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , впливає на його права та обов`язки наймача під час користування житловим приміщенням.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Лопатинська Є.Г. в інтересах ОСОБА_1 та Сатирь Л.В. в інтересах ТОВ «Казантип-15» підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, з 23 листопада 1995 року право господарського відання гуртожитком АДРЕСА_2 належало ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління №27» (а.с. 11).

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.05.2005 року №859 «Про будинок АДРЕСА_2 » визнано жилим будинком з загальними квартирами (а.с. 20,77).

17 жовтня 2007 року ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління №27» на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер за №89 на зайняття житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_1 (а.с. 9, 69.

31 жовтня 2007 року між ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління №27» як балансоутримувачем та ОСОБА_1 як наймачем укладено договір на проживання у житловому приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Дніпровської районної у м. Києві ради № 267 від 16 вересня 2008 року вирішено прийняти до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва відомчі житлові будинки разом із службовим житлом, вбудованими нежитловими приміщеннями та окремо стоячими нежитловими будівлями згідно з додатком.

Згідно додатку до рішення XVII Дніпровської районної у м. Києві ради V скликання від 16.08.2008 року № 267 будинок АДРЕСА_2 передано ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління №27» (а.с. 75,75 зв.).

Згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», будинок по АДРЕСА_2 до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не передавався.

Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 закріплено з 16.02.2015 року на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1, 2, 3 (а.с. 114, 115).

До переліку житлових будинків згідно додатку 1 до розпорядження будинок за адресою: АДРЕСА_2 не включено (а.с. 116, 117).

Згідно повідомлення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.09.2019 року № 103/8489/26/2, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» будинок по АДРЕСА_2 до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не передавався (а.с. 59).

01 липня 2019 року між ТДВ «Київське-шляхово-будівельне управління №27» як наймодавцем та ОСОБА_1 як наймачем укладено договір на проживання у житловому приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 78-79).

Згідно акту приймання передачі житлового будинку АДРЕСА_2 передачі від 08 серпня 2019 року будинок переданий з балансу ТОВ «Київське шляхове-будівельне управління 27» на баланс ТОВ «Казантип -15» (а.с. 22).

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою щодо реєстрації місця проживання, долучивши до заяви наступні документи: заява про реєстрацію місця проживання від 18.11.2020 року; заява про зняття з реєстрації місця проживання від 18.11.2020 року; паспорт громадянина України; військовий квиток; ордер №89 від 17.10.2007 року ВАТ «Київське-шляхово будівельне управління №27»; довідка №47 від 16.11.2020 року; договір найму на проживання у житловому приміщені житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 18 листопада 2020 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської райдержадміністрації було прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстава про відмову у реєстрації місця проживання - згідно пункту 11 «Правил реєстрації місця проживання» подано не повний пакет документів, а саме: відсутній ордер на житлове приміщення виданий Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25.05.2005 року №859 «Про будинок АДРЕСА_2 ». Згідно п.3 вищевказаного розпорядження Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію зобов`язано у встановленому порядку видати ордери на жилі приміщення мешканцям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку, відсутня відмітка у військовому квитку про взяття на військовий облік (а.с. 8, 8 зв.).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем фактично пред`явлено позов про визнання права користування, яке відповідаче визнається, а отже відсутній предмет спору.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 810 ЦК України передбачено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом.

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Отже, відносини, які виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативними актами житлового законодавства (частина перша статті 3 ЖК Української РСР).

Відповідно до пункту 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМ України) від 08 жовтня 1992 року № 572 із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України від 28 грудня 2016 N 1024 користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитками здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування.

За приписами ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду надається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством (установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

В силу положень статті 61 ЖК УРСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК УРСР належною стороною повинен бути відповідній орган чи власник житлового фонду.

Згідно зі статтею 18 ЖК Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Як убачається із матеріалів справи, позивач просить визнати за ним право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 , який з 08 серпня 2019 року перебуває на балансі ТОВ «Казантип-15».

Отже, з урахуванням предмету позову та його підстав, належним відповідачем у даній справі є також ТОВ «Казантип-15», і яке позивач помилково визначив як третю особу без самостійних вимог.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем та його представником таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Права суду апеляційної інстанції формувати суб`єктний склад учасників справи та, відповідно, залучати співвідповідачів цивільно-процесуальним законом не передбачено.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд першої інстанції, по суті дійшов правильного висновку про відмову у позові, проте не повно встановив обставини у справі, не правильно встановив належність відповідачів, а тому рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 рокуслід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а відтак апеляційна скарга адвоката Лопатинської Є.Г. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лопатинської Євгенії Геннадіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В. Борисова

В.М. Ратнікова