Справа № 536/1939/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Даніліної Ж. О., за участю секретаря Поколоти О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у цивільній справі №536/1939/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», про визнання незаконними дій щодо відключення електропостачання, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У провадженні судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Даніліної Ж.О. перебуває цивільна справа №536/1939/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконними дій щодо відключення електропостачання, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

06 грудня 2021 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про відвід №4 судді Даніліної Ж. О. з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 подала дві заяви про відвід судді Даніліної Ж. О. по справі №536/1939/21, в яких зазначала адресу її електронної пошти, однак на пошту судові рішення не надходили. Такі дії, на думку заявника, порушує право на справедливий суд та становлять загрозу поширення захворюваності на ковід.

Положеннями частини 2, 3 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно із частиною 7, 8 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід вирішується невідкладно. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове за сідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд, дослідивши заяву та матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків.

Частиною 3 статті 39 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суд враховує висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі №9901/22/17, згідно з якими головна мета відводу ? гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу ? запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаушильд проти Данії" від 24.05.1989).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" від 21.12.2000).

Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97- ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Як убачається із матеріалів справи №536/1939/21, у тексті позовної заяви позивач просила направляти судову кореспонденцію на адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 5 статті 272 Цивільного процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Однак, у матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності у позивачки офіційної електронної адреси та її реєстрації у підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи документообігу суду.

Відповідно, судові рішення у справі №536/1939/21 направлені ОСОБА_1 на вказану поштову адресу у позовній заяві, що підтверджується наявністю у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Доводи ОСОБА_1 про відвід судді Даніліної Ж. О. по своїй суті є незгода з процесуальними діями судді Даніліної Ж. О. під час розгляду справи, що у розумінні частини 5 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України не може бути підставою для відводу.

Таким чином, судом не установлено, а заявником не доведено наявність обставин, які б викликали сумніви у неупередженості судді Даніліної Ж. О. та унеможливлювали б прийняття суддею об`єктивного рішення по справі, а тому заява про відвід задоволенню не підлягає, у зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Даніліної Жанни Олександрівни у цивільній справі №536/1939/21, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяЖ. О. Даніліна