Справа № 242/5348/21
Провадження № 2/242/1501/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 грудня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Носаль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 21.10.2021 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійних захворювань, в якому зазначив, що він з 02.08.2004 р. по 18.06.2021 р. перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля». Внаслідок роботи на підприємстві вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці він отримав професійне захворювання, йому встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. Згідно акту П-4 від 08.07.2021 р. причиною професійного захворювання є тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, рівня шуму, які перевищують гранично - допустимі норми. Зазначив, що у зв`язку із професійними захворюваннями він став особою з інвалідністю, не може більше працювати в шахті, постійно знаходиться на лікуванні, все це призводить його до дратівливості, постійного відчуття фізичного болю, переживань, погіршень взаємин з близькими, порушення звичного укладу життя. Все це заподіює йому моральну шкоду, яку він оцінює в 114 985 грн. 00 коп. Просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань у розмірі 114 985 грн. 00 коп.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимог не визнав, оскільки позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків. Довідка МСЕК від 15.07.2021 р. та акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2021 р. на які позивач посилається як на єдину підставу своїх вимог, підтверджують лише факт професійного захворювання, і встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, але ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав пояснення в якому зазначив, що документи, на які посилається позивач а саме: довідку МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Тому вважає, що посиланням на ці документи як на єдину підставу відшкодування моральної шкоди, є безпідставними.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 з 02.08.2004 р. по 18.06.2021 р. перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля».

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2021 р., складеного на ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», позивачу встановлені захворювання: хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз ЛН І-ІІ ст. (один-два) (J 42.0); хронічна радикулопатія S 1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М 54.1); хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість І ст. (початкова) зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н 90.3).

Професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технологічного процесу видобутку вугілля; тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, параметри яких перевищували гранично-допустимі рівні.

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 098668 від 15.07.2021 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при огляді ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності.

Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.

Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання ним професійних захворювань він частково (65 %) втратив професійну працездатність та відчуває фізичний біль. Крім того, моральну шкоду він пов`язує, з тим, що позивач протягом тривалого часу перебуває у хворобливому стані, стан здоров`я погіршується, повинен проходити курси лікування. Унаслідок захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, крім того, позивач залежить від медичних препаратів. Профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів. Безстроковість втрати профпрацездатності свідчить, що здоров`я позивача не може бути відновлене. Позивач втратив роботу, право на труд та джерело доходу, що забезпечувало належний рівень життя, роботодавець звільнив його з роботи за станом здоров`я, змінився звичайний уклад його життя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 114 985 грн. 00 коп.

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Суд знаходить неспроможними доводи, зазначені відповідачем у відзиві про те, що позивачем не доведено наявність у нього моральних страждань, оскільки висновок МСЕК та акт розслідування професійного захворювання підтверджують, що саме втратою професійної працездатності, позивачу заподіяно моральні страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійних захворювань, пов`язаних із виробництвом, які призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 % (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. Крім того, унаслідок захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів, позивач втратив роботу, роботодавець звільнив його з роботи за станом здоров`я, змінився звичайний уклад його життя, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 65 000 грн. 00 коп.

Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 908 грн. 80 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23, 1168 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної професійними захворюваннями 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» судовий збір в дохід держави у розмірі 908 ( дев`ятсот вісім) грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Селидіввугілля», юридична адреса 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, буд. 41, .

Суддя Н.О. Хацько