Справа №932/7819/21
Провадження №2/932/4760/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді Лукінової К.С.

При секретарі Івановій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обгрунтування поданого позову зазначив, що 01.03.2003 року він уклав шлюб з відповідачкою, від якого вони мають неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 . З січня 2019 року вони з відповідачкою спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Під час шлюбу з відповідачкою у них склалися напружені стосунки. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що з січня 2019 року вони припинили спільне проживання і сімейні стосунки. Він виїхав до АРК, де знаходився до грудня 2020 року. Влітку 2019 року відповідачка з їх сином приїхала до нього в АРК де відпочивала, але вони не відновлювали подружніх стосунків і в цей час він здебільшого жив у друзів. Він тривалий час підтримує стосунки з іншою жінкою, але більш детально про це повідомляти не бажає. Він дуже добре ставиться до відповідачки та з великою повагою, а тому при зустрічі обіймає відповідачку та цілує у щоку, що не вважає поновленням чи намаганням поновлення відносин як між подружжям. Він вважає, що вони понад 20 років прожили разом, а тому відносини між ними і надалі мають залишатися теплими та дружніми, крім того у них є спільний син. На даний час їх син мешкає окремо і від нього, і від матері, і вже є самостійним, оформив ФОП та здійснює підприємницьку діяльність, проживає на зйомній квартирі. Раніше він приходив додому до відповідачки для того, щоб спілкуватись з сином і проводити з ним час, їздили вони на велосипедах, після чого він перевдягався та їхав до себе додому. Але це не свідчить про поновлення між ним та відповідачкою подружніх стосунків. Почуття кохання минуло і його вже неможливо повернути. Він не бажає відновлювати сім`ю з відповідачкою та примирятися, оскільки вони не сварилися. Вважає, що надання їм строку на примирення чи відмова в розірвання шлюбу будуть являти собою примушування його до шлюбу, що є неприпустимим.

В судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позову та просила суд надати шанс зберегти їх сім`ю, оскільки вона не вірить у існування іншої жінки та вважає, що їх подружні стосунки ще можливо відновити, оскільки таке з позивачем трапляється не перший раз. В зв`язку із кримінальним переслідуванням позивач в січні 2019 року переїхав до АРК, а вона із сином на літній період 2019 року приїздила до нього. Тоді між ними було відновлено подружні стосунки. Потім вона повернулася до м. Дніпро і до березня 2021 року позивача не бачила, але вони продовжували спілкування телефоном. Між ними завжди були дружні стосунки і вона у всьому допомагала чоловікові, зокрема погодилася віддати у заставу їх квартиру для того, щоб він вніс заставу і вийшов з СІЗО. Чоловік завжди під час спілкування з нею обіймає та цілує її, що дає їй надію на збереження сім`ї. Останні два місяці вони дійсно не підтримують стосунків, але вона вважає, що все можливо повернути.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала проти позову та вважала, що суд має вжити заходів для збереження сім`ї.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено:

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , між ними було укладено шлюб 01.03.2003 року.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Про вказане свідчить факт тривалого окремого проживання подружжя, відсутність спільного господарства та відсутність подружніх стосунків. Позивач зазначає, що втратив до відповідачки почуття любові, має відносини з іншою жінкою, з якою проживає разом однією сім`єю. Крім цього, враховуючи тривалість перебування справи на розгляді в суді з вересня 2021 року, відсутність будь-яких тверджень чи пояснень сторін про намагання відновлення подружніх стосунків в цей час, а також те, що зазначені відповідачкою намагання відновлення подружніх відносин не дали позитивних наслідків та не призвели до примирення подружжя, відновлення ними спільного побуту та подружніх стосунків, свідчить про неможливість збереження цієї родини. До того ж, під час розгляду справи позивач категорично не погоджувався на примирення з відповідачкою та зазначав про наявність у нього іншої жінки, то суд вважає, що відмова в задоволенні позовних вимог буде являти собою примушування до шлюбу та буде суперечити моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

У відповідності ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц зазначено, що тлумачення статті 111СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи наявне клопотання позивача про покладення на нього судового збору, суд вважає за потрібне сплачений судовий збір покласти на позивача.

Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України та керуючись ст. ст. 211, 265-269 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 01.03.2003 року під актовим записом № 118.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 908,00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участі в судовому засіданні - протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2021 року.

Суддя К.С. Лукінова