Справа № 569/8310/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.,
при секретарі Глотовій П.В.
з участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих в наслідок кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 збитків завданих внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 414595.76 гривень.
В обґрунтування позовних вимог вказали, що в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебували матеріали кримінального провадження №0000016 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 410 , ч.2 ст. 366 КК України та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги просив задовільнити. Суду пояснив, що шкода завдана військовій частині була встановлена відповідно до ухвал суду про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Представник відповідача ОСОБА_2 просив суд відмовити в задоволені позову з підстав, що незважаючи на наявність ухвали суду про закриття провадження відносно ОСОБА_2 , стороною позивача не подано до суду доказів про завдання збитків військовій частині. Також просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності з підстав, що позивачу було відомо про порушення свого права ще в 2012 році.
Представник відповідача ОСОБА_4 просив суд відмовити в задоволені позовних вимог за їх безпідставності. Суду пояснив, що діями ОСОБА_4 військовій частині збитків завдано не було, оскільки відсутні докази, які вказують на завдання шкоди. Згідно обвинувального акту від 20 грудня 2016 року відносно ОСОБА_4 було змінено обсяг обвинувачення на ч.1 ст. 366 КК України, та вказано, що розмір шкоди, завданої кримінальним провадженням відсутній.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно Ухвали від 31 травня 2016 року (справа 569/4578/14-к) суд встановив: ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що в кінці лютого - на початку березня 2013 року у приміщенні штабу військової частини НОМЕР_1 , розміщеного у АДРЕСА_1 , він, маючи військове звання старшина та будучи військовою службовою особою, на яку покладались адміністративно-господарські обов`язки, умисно, діючи у порушення вимог статей 19, 68 Конституції України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, пунктів 3.1.1, 3.1.9, 3.1.12, 3.3.9 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300, пункту 2.14 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, виконуючи явно незаконне розпорядження помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що таких виплат не проводилось та у первинних звітних документах військової частини НОМЕР_1 за 2012 рік знаходяться з такими ж реквізитами первинні бухгалтерські документи на виплату матеріальної допомоги, достовірно не знаючи мотивів видачі такого розпорядження, спільно із бухгалтером ОСОБА_6 склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи військової частини НОМЕР_1 розрахункові відомості №№ 256, 257, 286, 287, 288, 308, 309, 340, 341, 356, 357 та видаткові касові ордери за №№ 254, 255, 287, 288, 289, 311, 312, 348, 349, 361, 362 про нібито виплату індексації у жовтні - грудня 2012 року військовослужбовцям військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , всього на загальну суму 356205,43 грн, у які вніс завідомо неправдиві відомості, а саме присвоїв їм порядкові номери, дані про нібито проведення таких виплат у минулий період та засвідчив ці завідомо неправдиві відомості своїм підписом.
Суд, закрив кримінальне провадження 90000016 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Згідно Ухвали від 20 грудня 2016 року (справа 569/4578/14-к) суд встановив: ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у порушення вимог статей 19,68 Конституції України, статей 11,16,82,83,88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, пунктів 3.1.1, 3.1.9, 3.2.21 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 300 від 16 липня 1997 року, пункту 2.14 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року та своєї посадової інструкції, затвердженої 15 лютого 2012 року командиром військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи-начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, уповноваженою на виконання організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських обов`язків, діючи умисно, незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою приховування недоліків по фінансово-економічній службі, 16 січня 2013 року достовірно знаючи, що виплата матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 згідно розрахункових відомостей № 340 на виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 за 2012 рік та № 308 на виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 за 2012 рік на загальну суму 58390,33 грн. не здійснювалися, а до них внесені недостовірні відомості бухгалтером військової частини НОМЕР_1 працівником Збройних Сил України ОСОБА_6 , посвідчила їх власними підписами напроти графи «начальник фінансово-економічної служби», склавши, видавши таким чином завідомо неправдиві офіційні документи - розрахункові відомості № 340 та № 308 на виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 за 2012 рік та внісши до них завідомо неправдиві відомості.
Суд, закрив кримінальне провадження 90000016 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
25 травня 2017 року на підставі вищезазначених Ухвал суду в книгу обліку нестач Військової частини НОМЕР_1 внесено відомості про розмір нестачі 414595.76 гривень, з яких: ОСОБА_2 356205.43 гривні, ОСОБА_4 58390.33 гривні.
Інших доказів, що внаслідок вчиненого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення у Військовій частині НОМЕР_1 підтверджена нестача коштів на суму 414595.76 гривень матеріали справи не містять.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 8 ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
З пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Дії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 366 КК України, складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Склад злочину, опис якого міститься у диспозиції ч. 1 ст. 366 КК, є формальним, і злочин визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.
До матеріалів справи стороною відповідача долучений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України в якому у формулюванні обвинувачення зазначено, що розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відсутній.
При цьому, виходячи із характеру вчиненого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення вбачається, що ними було здійснено підробку офіційних документів розрахункових відомостей, однак відсутні докази того що останні заволоділи коштами на суму 414595.76 гривень, чи докази завдання збитків військовій частині на вказану суму.
За результатом розслідування вищевказаного кримінального провадження судом не було встановлено факту заподіяння Військової частини НОМЕР_1 збитків внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про що свідчить посилання в обвинувальному акті про відсутність шкоди завданої кримінальним правопорушенням, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач не довів настання наслідків (збитків) і не має підстав на відшкодування таких.
Крім того, суд звертає увагу, на те, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки суд відмовив в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволені позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих в наслідок кримінального правопорушення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Позивач - Військова частина НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5
Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2021 року.

Суддя С.П. Харечко