Справа № 463/4939/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3839/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Івасюта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Мегабанк» та ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_3 , третьої особи: ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и в:

25.10.2016 ОСОБА_2 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_3 , в якому просила визнати частково недійсним з моменту його укладення іпотечний договір від 16.05.2007, укладений між відповідачами ОСОБА_1 та ВАТ «МЕГАБАНК», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. за реєстровим № 2607 в частині абзацу другого пункту 1.2. Розділу 1 Предмет іпотеки «квартира, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 43,6 кв.м, загальною площею 56,1 кв.м, реєстраційний номер 16389706, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м, приміщення ІІ, ІІІ, ІV перебувають у спільному користуванні з квартирою АДРЕСА_2 (далі - предмет іпотеки - 2)» та визнати недійсним з моменту укладення договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 24.01.2008 за реєстровим № 435, про внесення змін до іпотечного договору від 16.05.2007 за реєстровим № 2607, укладений між відповідачами ОСОБА_1 та ВАТ «МЕГАБАНК». Позов мотивувала тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015 визнано за нею ( ОСОБА_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 , визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , недійсним, скасовано право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_3 , визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. 25.01.2007, зареєстрований в реєстрі за № 563, недійсним; скасовано право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3 , яке вона набула згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. 25.01.2007; скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.07.2007 року №537 «Про надання дозволу на об`єднання квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 »; скасовано Наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 06.12.2007 № 1709Ж-Л «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 » (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 13.12.2007 № 17031146, реєстраційний номер 11761671); повернуто квартиру АДРЕСА_3 в правовий стан, в якому вказана квартира знаходилася до 16 жовтня 2006 року відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого відділом приватизації Львівської міської адміністрації 22.07.1994 на ім`я ОСОБА_8 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 залишено без змін. Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.09.2016 відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи про перегляд Верховним Судом України рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015, рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016. Таким чином, вона ( ОСОБА_2 ) не набувала права власності на квартиру за цивільно-правовими договорами, таке право за нею визнано рішенням суду в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_9 , який був спадкоємцем ОСОБА_8 за заповітом. Таким чином, зазначеним договором іпотеки та договором про внесення змін до нього були порушені права ОСОБА_9 на спадщину після смерті тітки ОСОБА_8 , а відтак, і її право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_9 . Вважає, що положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не можуть бути застосовані до належної їй квартири, оскільки вона не є правонаступником іпотекодавця. Квартира АДРЕСА_3 була надана в іпотеку поза її волею, про що вона не знала. Про порушення свого права вона дізналася 28.07.2016, коли її представник отримала рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, ухвалене державним реєстратором прав на нерухоме майно Ковалів К.В. До суду з позовом про визнання іпотечного договору частково недійсним вона звернулася 25.10.2016, а тому не пропустила строк позовної давності. Крім того, представник позивача зверталася до відповідача з проханням добровільно вилучити з іпотечного договору відомості, щодо квартири АДРЕСА_3 , однак відповідачем було їй в цьому відмовлено з посиланням на рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015, в якому зазначено, що права банку, як іпотекодержателя квартири, зберігаються. З підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, просила позов задовольнити. Вона є спадкоємцем майна свого чоловіка ОСОБА_9 , який не укладав договір іпотеки з ВАТ «МЕГАБАНК», та набув права на квартиру внаслідок прийняття спадщини за заповітом своєї померлої тітки ОСОБА_10 .

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано частково недійсним з моменту укладення іпотечний договір, укладений між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «МЕГАБАНК», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 16.05.2007 за реєстровим № 2607 в частині абзацу другого пункту 1.2. Розділу 1 Предмет іпотеки «квартира, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 56,1 кв.м, реєстраційний номер 16389706, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , до квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м, приміщення ІІ, ІІІ, ІV перебувають у спільному користуванні з квартирою АДРЕСА_2 (далі - предмет іпотеки - 2)».

Визнано недійсним з моменту укладення договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 24.01.2008 за реєстровим № 435, про внесення змін до іпотечного договору від 16.05.2007 за реєстровим № 2607, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «МЕГАБАНК».

Стягнуто з ВАТ «МЕГАБАНК» на користь ОСОБА_2 551,21 грн. сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,21 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржили відповідачі - Акціонерне товариство «Мегабанк» та ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Мегабанк» покликається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вважає, що у даному спорі судом невірно застосовано положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та не враховано, що в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. Відтак, майно, яке перебуває в іпотеці, навіть у разі переходу права власності на нього до іншої особи, не потребує додаткового визнання його предметом іпотеки, а набувач майна не потребує додаткового визнання його іпотекодавцем. Зазначене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що права та обов`язки іпотекодержателя не могли перейти до позивача. При вирішенні питання про спростування презумпції правомірності правочину має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки таке порушено не АТ «Мегабанк», а державним реєстратором, яким не зареєстровано її речове право на нерухоме майно на підставі рішення суду. Зазначає також, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення для спорів про визнання недійсними договорів іпотеки та суди не вправі їх змінювати, зокрема шляхом визнання договорів іпотеки недійсним. Також судом безпідставно відхилено заяву відповідача про застосування спливу позовної давності та не накладено арешт на предмет іпотеки. Крім того, ОСОБА_4 є співвласником квартири, яка є предметом іпотеки, та повинен був бути залучений співвідповідачем у даній справі, оскільки оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обов`язки, однак до участі у справі ОСОБА_4 був залучений лише у якості третьої особи.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 , останній надавав свою письмову згоду на укладення договору іпотеки та додатку до договору іпотеки. Крім того, оспорюваний договір іпотеки був укладений з метою забезпечення виконання боржником ОСОБА_4 основного зобов`язання. Суд не залучив ОСОБА_4 до участі в справі співвідповідача, що є істотним порушенням норм процесуального права та обов`язковою та підставою для скасування судового рішення.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ВАТ «МЕГАБАНК» - Кульбій-Кухар Ю.В. та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_11 скарги підтримали з підстав, наведених у них, просили скарги задоволити, рішення суду сксувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_12 проти апеляційних скарг заперечила, просила у задоволенні скарг відмовити, рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 16.05.2007 між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 69/2007, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 (третій особі у справі) кредит на споживчі цілі у розмірі 99000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13.5 % річних терміном на строк з 16.05.2007 до 15.05.2017.

16.05.2007 між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, відповідно до якого у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

24.01.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «МЕГАБАНК» було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 16.05.2007 ,посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. за реєстровим № 435.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселено з іпотечної квартири зареєстрованих у ній осіб.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22.10.2014 рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінено. Надано ПАТ «Мегабанк» право на отримання в державних органах довідки про склад сім`ї та прописку та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015 за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 .

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. 25.01.2007, зареєстрований в реєстрі за № 563, скасовано право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_3 ; скасовано право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3 ; скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.07.2007 року №537 «Про надання дозволу на об`єднання квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 »; скасовано Наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 06.12.2007 № 1709Ж-Л «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 » (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 13.12.2007 № 17031146, реєстраційний номер 11761671); повернуто квартиру АДРЕСА_3 в правовий стан, в якому вказана квартира знаходилася до 16 жовтня 2006 року відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого відділом приватизації Львівської міської адміністрації 22.07.1994 на ім`я ОСОБА_8 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 залишено без змін.

Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.09.2016 відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи про перегляд Верховним Судом України рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015, рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016, якими встановлено, що квартира АДРЕСА_3 незаконно вибула з власності спадкодавця ОСОБА_9 , що призвело до порушення права власності його спадкоємця ОСОБА_2 .

Відповідно до оспорюваного договору, укладеного між відповідачами ОСОБА_1 та ВАТ «МЕГАБАНК», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 16.05.2007 за реєстровим № 2607 в частині абзацу другого пункту 1.2. Розділу 1 Предметом іпотеки зазначено «Квартира 7а, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 43,6 кв.м, загальною площею 56,1 кв.м., реєстраційний номер 16389706, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , до квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м., приміщення ІІ, ІІІ, ІV переб+увають у спільному користуванні з квартирою АДРЕСА_2 (далі - предмет іпотеки - 2)».

Відповідно до положень ст.23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 не на підставі цивільно-правової угоди, а успадкувала таку після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 ,який за заповітом успадкував її після смерті ОСОБА_8 , квартира зазначеними особами в іпотеку банку не передавалася, та такі не були майновими поручителями за кредитним договором, укладеним між ВАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_4 .

Тобто, право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 було відновлене на підставі рішення суду.

Задовольняючи позовні ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки квартири АДРЕСА_3 від 16.05.2007 за реєстровим № 2607 та договору про внесення змін до договору іпотеки від 24.01.2008 за реєстровим № 435, районний суд виходив з того, що зазначені договори були укладені між ВАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 поза волею ОСОБА_9 , якому квартира належала з часу прийняття спадщини - дня смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому такі договори не відповідають вимогам закону. Відтак, ні попередні власники квартири - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ні позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець їх майна, не можуть бути вважатися іпотекодавцями за цими договорами. Доводи сторони відповідача про те, що рішення суду, яким задоволено позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 мають преюдиційне значення для сторін спору, а тому суд не вправі вирішувати спір щодо визнання такого договору іпотеки недійсним є необґрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_2 , як і її попередник (спадкодавець) у спірних правовідносинах ОСОБА_9 , не були стороною спору у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується повністю.

Доводи апеляційної скарги ВАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 про те, що в порушення вимог цивільно-процесуального закону судом не залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 , який давав згоду на укладення договору іпотеки, за яким в іпотеку банку передано спільне майно подружжя - квартиру АДРЕСА_3 , що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, оскільки ухвалене судом рішення безпосередньо впливає на його права та інтереси, на думку колегії суддів, на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_4 не є стороною договору іпотеки, був залучений до участі в справі в якості третьої особи та мав змогу користуватися усіма правами учасника справи.

Крім того, третя особа ОСОБА_4 в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував та на даний час не позбавлений права на подачу апеляційної скарги на зазначене рішення суду.

Суд також прийшов до вірного висновку, що позивачкою не пропущено строк позовної давності, оскільки про своє порушене право така довідалася лише28.07.2016, коли її представник отримала рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, ухвалене державним реєстратором прав на нерухоме майно Ковалів К.В. До суду з позовом про визнання іпотечного договору частково недійсним позивачка звернулася в межах строку позовної давності - 25.10.2016.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.