Справа № 645/7591/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

за участю представника позивача Максимець В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про визнання права на майно та про звільнення цього майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача з подальшим уточненням просить зняти арешт з майна боржника ОСОБА_3 накладений у ВП №8139833 на підставі постанови державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 27.07.2017 року в частині арешту автомобіля марки DAEWOO Nexia, р.н. НОМЕР_1 , 1995 року випуску; та визнати за позивачем право особистої приватної власності на Ѕ частину вказаного автомобілю.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 11.01.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено шлюб, під якого був придбаний автомобіль DAEWOO Nexia, р.н. НОМЕР_1 , 1995 року випуску. 27 липня 2017 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області по ВП №8139833 було винесено постанову про опис та арешт майна, відповідно до якої накладено арешт на автомобіль DAEWOO Nexia, р.н. НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль належить на праві спільної сумісної власності подружжя, тому його арешт та проведений опис є неправомірним, який порушує права позивача як його співвласника, а частки в натурі державним виконавцем виділено не було.

Учасники судового розгляду своїм правом на подання заяв по суті не скористались.

Представник позивача - адвокат Максимець В.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

17.12.2018 року вказана позовна заява надійшла до Фрунзенського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Бабковій Т.В.

19.12.2018 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача ОСОБА_3 , відповідь на який надано 19.12.2018 року.

Ухвалою судді від 27.12.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення вказаної ухвали, які усунені представником позивача - 04.02.2019 року.

Ухвалою судді від 06.02.2019 року вказану справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

18.03.2019 року вказана справа надійшла за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Сенаторову В.М.

Ухвалою судді від 02.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі.

12.06.2019 року до суду надійшла заява від представника позивача Максимець В.В. про забезпечення позову по даній справі, яка розподілена судді Сенаторову В.М.

Ухвалою суду від 26.09.2019 року вжито заходів забезпечення позову по даній справі шляхом заборони вчиняти будь-які дії відносно автомобіля DAEWOO Nexia, р.н. НОМЕР_1 , 1995 року випуску, № кузова НОМЕР_2 - до вирішення справи по суті.

08.04.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зуб Г.А.

16.04.2020 року вказану справу прийнято до провадження судді, та призначено підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою суду від 15.05.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.

Судом встановлено, що з 11 січня 2011 року позивач та відповідач ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

До суду надано неякісну копію свідоцтво про реєстрації транспортного засобу (а.с. 14) на автомобіль DAEWOO Nexia, р.н. НОМЕР_1 , 1995 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , з якої вбачається, що дата реєстрації на нового власника - 24.12.2010 року (тобто до укладення шлюбу між сторонами). Доказів, коли саме спірний автомобіль було придбано подружжям матеріали справи не містять взагалі, окрім вказаної нечіткої копії, та в позові також не викладено, коли саме було придбано вказаний автомобіль, а лише вказано, що його придбано за період шлюбу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (час тини 1-3 статті 13 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Порядок подання доказів визначений статтею 83 ЦК України.

Так, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Судом встановлено, що в провадженні Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебуває ВП №8139833 за виконавчим листом №2-1249 від 03.10.2007 року виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина в розмірі ј частки доходу.

27 липня 2017 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Пересічанською Я.В. по ВП №8139833 було складено винесено постанову про опис та арешт майна, відповідно до якої накладено арешт на автомобіль DAEWOO Nexia, р.н. НОМЕР_1 . Боржником рішення суду не виконано.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини першоїстатті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити.

Згідно вимог ч. 2 ст. 183 ЦК України спірний автомобіль є неподільною річчю, та виключення його з акту опису та арешту може бути здійснено лише щодо автомобіля в цілому.

Окрім того, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленійВерховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).

Таким чином, зняття арешту зі спірного автомобіля та виключення його з опису, може також порушити права іншої особи, яка є стягувачем у виконавчому провадженні (відповідач ОСОБА_4 ), де відповідач ОСОБА_3 є боржником

Суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно їх змінювати.

За вказаних підстав, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаного позову за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок самого позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про визнання права на майно та про звільнення цього майна з-під арешту - відмовити в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору компенсувати за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місцеперебування: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. або серія та номер паспорта не відомі.

Третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, місцезнаходження: м. Харків, м-н Свободи, буд. 5, під.1, пов. 6, код ЄДРПОУ не відомий.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2021 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ