Справа № 308/6746/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Парова І.

за участі:

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання право особистої приватної власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину квартири , за якою просить суд:

- здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Позовну заяву обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_4 10.06.2016 р. зареєстровано шлюб, та видане Свалявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закратській області свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Під час перебування у шлюбі 10.07.2016 року за договором купівлі-продажу за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 22,5 кв.м.

Позивач зазначає, що оскільки об`єкт нерухомості , а саме квартира була придбана під час шлюбу, за спільні кошти сім`ї, даний об`єкт нерухомості є об`єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідача.

Позивач посилається на приписи статті 63 Сімейного Кодексу України якою передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В зв`язку з вищенаведеним та враховуючи, що квартира була придбана під час шлюбу, за спільні кошти сім`ї, позивач просить ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити .

До початку розгляду справи по суті відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду в особі представника із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання право особистої приватної власності на квартиру.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 10.06.2016 р. зареєстровано шлюб. Квартира була придбана ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу за 73 325,00 грн. Договір укладено за письмової згоди відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ( чоловіка), тобто чоловік не заперечував проти набуття у особисту власність спірної квартири. Позивач зазначає, що у випадку набуття квартири у спільну власність, ОСОБА_3 виступив би в договорі як один із покупців. Квартира не є спільним майном, а є особистою власністю позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , оскільки придбала її за особисті кошти. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не мав достатньо доходів для придбання квартири за спільні кошти за місяць подружнього життя з 10.06.201 року по 10.07.2016 року, що підтверджується і декларацією відповідача за 2016 рік, в якому зазначив розмір його доходів за весь рік в сумі 1875,00 грн. В той час, як розмір доходів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 відповідно до декларації за 2016 рік склав 68800,00 грн. Окрім того, за 2011-2015 роки позовач ОСОБА_5 отримала в сукупності не менше 214 451,00 грн. доходів, за частину з яких і придбала спірну квартиру вартістю 73 325,00 грн. Позивач вказує на те, що відповідач ОСОБА_3 в декларації зазначив, що спірна квартира належить ОСОБА_5 на праві власності , а не праві спільної власності. Позивач вказує на те, що відповідач ОСОБА_3 не мав самостійного заробітку для придбання квартири , а джерелом набуття спірної квартири є виключно особисті кошти ОСОБА_5 , які вона заробила до укладення шлюбу. Позивач зазначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти , які належали їй, йому особисто - п.3 ч.1 ст. 57 СК України.

В зв`язку з вищенаведеним та враховуючи, що квартира була придбана під час шлюбу, за виключно особисті кошти ОСОБА_5 , які вона заробила до укладення шлюбу , позивач за зустрічним позовом просить ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Вказав на те, що його мати продала квартиру у м. Свалява , надала грошові кошти за які він з дружиною ОСОБА_4 придбали квартиру в м. Ужгород.

Вимоги зустрічного позову не визнав, заперечив проти їх задоволення, оскільки квартиру ОСОБА_4 придбала не за свої особисті кошти.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Вимоги зустрічного позову не визнав, заперечив проти їх задоволення, оскільки квартиру ОСОБА_4 придбала не за свої особисті кошти, а за кошти, які подарувала мати позивача ОСОБА_3 .

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 (представник позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні вимоги первісної позовної заяви не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні за безпідставністю , вимоги зустрічного позову підтримав , зокрема з підстав викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Вказав, що ОСОБА_4 мала стабільний дохід, а позивач ОСОБА_3 не мав коштів для придбання квартири. Звернув увагу на декларацію ОСОБА_3 за 2016 рік розміщену на сайті НАЗК, згідно якої сам ОСОБА_3 зазначив , що розмір його доходів за весь рік становить - 1875,00 грн. В той час, як розмір доходів ОСОБА_5 відповідно до декларації за 2016 рік склав 68800,00 грн. Окрім того, за 2011-2015 роки позовач ОСОБА_5 отримала в сукупності не менше 214 451,00 грн. доходів, за частину з яких і придбала спірну квартиру вартістю 73 325,00 грн. Вказав, що на даний час шлюб між сторонами розірвано.

11.08.2017 р. від позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 подано до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

22.01.2018 р. представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 через канцелярію суду подано клопотання про зупинення провадження у справі в порядку ст.251 ЦПК України.

22.01.2018 р. представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 через канцелярію суду подано клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням в порядку ст.85 ЦПК України.

16.02.2018 р. представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву.

16.02.2018 р. представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 через канцелярію суду подано зустрічний позов.

23.05.2018 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 та її представника.

16.07.2018 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 подано до суду заяву про перенесення розгляду справи.

19.07.2018 р. від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 подано до суду заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

06.08.2018 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 та її представника.

08.11.2018 р. адвокатом Ільницьким С.М. через канцелярію суду подано заяву про відсутність повноважень на представництво відповідача за первісним позовом ОСОБА_4

12.11.2018 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивча за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представника.

28.11.2018 року Ужгородським міськрайонним судом направлено матеріали цивільної справи №308/6746/17 до Закарпатського апеляційного суду.

21.02.2019 року із Закарпатського апеляційного суду повернуто матеріали цивільної справи №308/6746/17 до Ужгородського міськрайонного суду.

02.03.2020 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 подано до суду клопотання про долучення доказів.

26.05.2020 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

04.09.2020 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

17.07.2017 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Світлик О.М. позовну заяву залишено без руху.

08.11.2017 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Свілик О.М. відкрито провадження по справі № 308/6746/17 та призначено справу до розгляду.

16.07.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Свілик О.М. зустрічну позовну заяву залишено без руху.

06.08.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

20.09.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири залишено без розгляду.

28.11.2018 року ухвалою Закарпатського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження.

29.11.2018 року ухвалою Закарпатського апеляційного суду призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції.

12.02.2019 року постановою Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2018 року скасовано.

04.03.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято матеріали справи №308/6746/17 до провадження судді Бенца К.К. за правилами загального позовного провадження.

02.03.2020 року суддею в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати , протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача за первісним позовом про долучення доказів від 02.03.2020 року.

Суд, заслухавши вступне слово позивача за первісним позовом, представника позивача за первісним позовом, представника відповідача за первісним позовом, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що 10.06.2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.06.2016 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. (а.с.10)

У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження .(а.с.85-86, Т.1)

Судом встановлено, що за період перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було придбано відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледза А.Г. від 10.07.2016 р. зареєстровано в реєстрі № 1259 квартиру під номером АДРЕСА_1 за 74 325,00 грн. , що підтверджується даними договору купівлі продажу від 10.07.2016 р., даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 114304803 від 16.02.2018 ( а.с. 129-130, 140-143 Т.1)

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 114304803 від 16.02.2018 року , квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею (кв.м.) 49,5, житлова площа (кв.м.) 22,5, за адресою АДРЕСА_2 , на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу № 1259 від 10.07.2016 року.(а.с.140, Т.1)

Судом встановлено, що дохід позивача за первісним позовом ОСОБА_3 за 2016 рік, склав 1875,00 гривень, у виді заробітної плати за основним місцем роботи, дохід відповідача ОСОБА_4 склав 22730,00 гривень, у виді заробітної плати за основним місцем роботи та нею отримано за 2016 рік 46070, 00 грн. у виді соціальних виплат ( декрет), допомоги при народженні дітей, що стверджується даними щорічної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік , копія якої лодучена до матеріалів справи ( а.с. 63-67) та яка була оглянута за клопотанням сторони в судовому засіданні на сайті НАЗК.

З даних, які зазначені позивачем ОСОБА_3 у щорічній декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік не вбачається отримання позивачем інших доходів, окрім 1875,00 гривень, у виді заробітної плати за основним місцем роботи. Окрім того, у щорічній декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік відсутні будь які відомості про отримання ОСОБА_3 у подарунок від матері грошових коштів для придбання квартири, хоча такі відомості він зобов`язаний був внести ( розділ 11 декларації) , що спростовує доводи позивача про те, що його мати надала грошові кошти отримані нею від продажу нерухомості, за які він з дружиною ОСОБА_4 придбали квартиру в м. Ужгород.

Окрім того, у щорічній декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік наявні відомості про те, що квартира яка набута 10.07.2016 року загальною площею 49,5 кв.м , належить на праві власності 100% - ОСОБА_4 ( а.с. 63-67)

Окрім того, у щорічній декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік відсутні будь які відомості про наявність грошових активів. ( а.с. 66)

Як вбачається із квитанцій про оплату комунальних послуг по квартирі за адресою АДРЕСА_2 , оплата здійснювалася відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 (а.с.70-82, Т.1)

Згідно довідки ОСББ «Берегиня» №2/01 від 27.01.2018 р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 та її діти ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.88, Т.1)

Згідно довідки ОСББ «Берегиня» №3/01 від 27.01.2018 р. у квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_4 разом із дітьми. Зі слів ОСОБА_4 її чоловік ОСОБА_3 не проживає за даною адресою з травня 2017 року.(а.с.91, Т.1)

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 113575964 від 10.02.2018 року , позивачу за первісним позовом ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира за адресою АДРЕСА_3 .(а.с.94-97, Т.1)

Як встановлено судом, ОСОБА_4 за період з 2011 року по 2016 рік отримувала дохід у Мукачівській центральній районній лікарні , зокрема : за 2011 р. -27307,81 грн., за 2012 р. 35762,11 грн., за 2013 р. 38333,08 грн., за 2014 р. 39246,11 грн., за 2015 р. 44039,66 грн., за 2016 р. 45769,08 грн., що стверджується даними довідки №141/01-14 від 07.02.2018 року Мукачівської центральної районної лікарні (а.с.131, Т.1)

Відносини, що склалися з приводу поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюються Цивільним кодексом України, Сімейним Кодексом України.

На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, норми сімейного законодавства презумують спільність майна подружжя, набутого у шлюбі, якщо не буде доведено, що це майно є особистою приватною власністю одного з них.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а єособистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, в постановах Верховного Суду України від

07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 05.04.2017 року у справі №6-399цс17.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Як видно з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом ( позивач за зустрічним позовом) заперечуючи факт придбання спірної квартири у період шлюбу за спільні сімейні кошти надала відомості про отриманий нею дохід та заощадження, які вона мала до укладання шлю-бу, а також надала щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування позивача за первісним позовом ОСОБА_3 за 2016 рік в якій наявні відомості про отриманий позивачем дохід за 2016 рік в сумі 1875,00 гривень, у виді заробітної плати за основним місцем роботи.

Судом досліджено як доходи позивача за первісним позовом, так й доходи відповідача за первісним позовом.

Досліджуючи джерело походження коштів за які було придбано ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледза А.Г. від 10.07.2016 р. зареєстровано в реєстрі № 1259 квартиру під номером АДРЕСА_1 вартістю 74 325,00 грн. , суд встановив наявність у відповідача за первісним позовом статків, отриманий ОСОБА_4 дохід за період з 2011 року по 2016 рік отримувала дохід у Мукачівській центральній районній лікарні , зокрема : за 2011 р. -27307,81 грн., за 2012 р. 35762,11 грн., за 2013 р. 38333,08 грн., за 2014 р. 39246,11 грн., за 2015 р. 44039,66 грн., за 2016 р. 45769,08 грн., що стверджується даними довідки №141/01-14 від 07.02.2018 року Мукачівської центральної районної лікарні(а.с.131, Т.1)

Документального підтвердження, що станом на час придбання нерухомого майна 10 липня 2016 року позивач ОСОБА_3 мав заощаджені кошти або отримував значні доходи матеріали справи не містять.

Також позивачем ОСОБА_3 не надано доказів про існування вкладних рахунків станом на 2016 рік на час укладання шлюбу. Як і не надано належних доказів про отримання від матері грошових коштів у подарунок на придбання спірної квартири.

З даних, які зазначені позивачем ОСОБА_3 у щорічній декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік не вбачається отримання позивачем інших доходів, окрім 1875,00 гривень, у виді заробітної плати за основним місцем роботи. Окрім того, у щорічній декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік відсутні будь які відомості про отримання ОСОБА_3 у подарунок від матері грошових коштів для придбання квартири, хоча такі відомості він зобов`язаний був внести ( розділ 11 декларації) , що спростовує доводи позивача про те, що його мати надала грошові кошти отримані нею від продажу нерухомості, за які він з дружиною ОСОБА_4 придбали квартиру в м. Ужгород.

Окрім того, у щорічній декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 рік відсутні будь які відомості про наявність грошових активів. ( а.с. 66)

Відомості про наявність інших доходів позивача за первісним позовом, отримання подарунків, наявність грошових активів декларація особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування позивача за первісним позовом ОСОБА_3 за 2016 рік не містить.

Позивачем за первісним позовом не доведено, що кошти на придбання спірного нерухомого майна були його особистою приватною власністю, які він отримав у подарунок від своєї матері, а також не доведено його участі, як одного з подружжя , особистими фінансовими накопиченнями у придбанні спірної нерухомості.

Суд враховує, що спірна квартира була придбана 10.07.2016 року , через один місяць після реєстрації шлюбу сторонами 10.06.2016 року, а відтак враховуючи сукупність наданих сторонами доказів суд приходить до висноку, що джерелом набуття спірної квартири не були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

На підставі об`єктивно досліджених доказів, наявних у справі, з урахуванням дати придбання нерухомості після спливу одного місяця укладання шлюбу, розміру статків, які сторони мали до укладання шлюбу та у період придбання нерухомості , з урахуванням участі кожного з подружжя особистими фінансовими накопиченнями у придбанні спірної нерухомості , суд прийшов до переконання, що в ході судового розгляду належними та допустимими доказами доведено, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 за кошти, які належали їй особисто, а відтак з врахуванням приписів пункту 3 частини першої статті 57 СК України є її особистою приватною власністю .

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідача за первинним позовом ОСОБА_4 , оскільки на переконання суду доведено належними та допустимими доказами, що квартира набута ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі, але за кошти, які належали їй особисто.

З огляду на викладене вимоги позивача за первісним позовом не підлягають задоволенню, а вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні первісного позову та у задоволенні зустрічного позову з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, 57,60,63,69,70,72 СК України, ст.ст. 368,372 ЦК України,суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири - відмовити.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання право особистої приватної власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 743,25 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_4 (місце реєстрації АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Дата складання повного судового рішення з врахуванням періоду перебування судді у нарадчий кімнаті в кримінальній справі 04.02.2021р.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бенца К.К.