РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1840/16-ц

26 січня 2021 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

22.12.2016р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт.

31.10.2017р. ОСОБА_3 звернувся із заявою про збільшення позовних вимог.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в період з 15.01.2013р. по 30.12.2015р. він проживав у шлюбі з дочкою відповідача ОСОБА_5 , який зареєстрований у виконавчому комітеті Гаврилівської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Під час одруження у них народилась дочка ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.11.2014р він зареєструвався у домоволодінні ОСОБА_4 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , а фактично він почав проводити будівельні роботи у даному домоволодінні починаючи з листопада 2012 року.

З моменту проживання у житловому будинку ОСОБА_4 , який вказаний, він купив за власні кошти та вклав у житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , для ремонту і осучаснений, а саме, плитку на підлогу у прихожій, вартістю 2000 грн.; плитку на підлогу у кухні, вартістю 2000 грн.; гіпсокартон у 4 кімнатах, вартістю 2500 грн.; лінолеум у ванній, вартістю 1000 грн.; світильник, вартістю 1500 грн.; розчин на заливку бетонної стяжки, вартістю 5000 грн., металопрофіль, вартістю 3713 грн., рівний лист, аксесуари та ізоляційні матеріали для встановлення металочерпиці, вартістю 3883 грн.; клей до пінопласту універ, вартістю 840 грн.; пінопласт ПСБ, вартістю 4343,10 грн.; сітку фасадну, вартістю 885 грн.; дюбель до пінопласту, вартістю 660 грн.; бур, вартістю 40,50 грн.; пінопласт, вартістю 723,85 грн., вагонку на другий поверх, вартістю 5000 грн.; щебінь під бетону стяжку, вартістю 3500 грн.; ламінат в 3 кімнатах, вартістю 6000 грн. А також він утеплив житловий будинок, встановив частину паркану, виготовив ковані двері до веранди, провів воду, парове опалення, штукатурку стін до двох кімнат, кухні та коридорі, встановивши дерев`яні сходи на другий поверх, обладнав ванну кімнату, тобто витратив на придбання будівельних матеріалів та виконав будівельних робіт на загальну суму 100000 грн.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подав.

Стислий виклад позицій сторін:

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги за позовом, який в подальшому збільшили підтримали повністю з підстав, зазначених в них, просили суд постановити рішення, яким постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача 100000 гривень витрат на будівельні матеріали та витрати на проведення будівельних робіт, а також стягнути з відповідача користь всі судові витрати.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечили обставини на які посилається позивач, вважають їх безпідставними.Відповідач суду пояснив, що він є власникомдомоволодіння АДРЕСА_1 . З 14.11.2014р. позивач зареєструвався в належному йому домоволодінні в зв`язку одруженням. Їх шлюб розірвано 30.12.2015р. Станом на 11.10.2016р. ОСОБА_3 на час звернення з позовом не проживав в належному йому будинку більше року., зазначає, що ОСОБА_3 , не надано належних доказів на підтвердженн япозовних вимог.

Вважають позовні вимоги безпідставними. Просять відмовити в задоволені позову.

Процесуальні дії у справі:

11.10.2016р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

22.12.2016р. ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт.

Ухвалою суду від 22.12.2016р. позови об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 26.04.2017р. прийнято відмову позивача за первісним позовом ОСОБА_4 від позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт - закрито в частині первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Ухвалою суду від 19.03.2018р. призначено будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від від 18.09.2019р. відновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 26.01.2021р. відмовлено в призначені додаткової будівельної- технічної експертизи.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживав у шлюбі з дочкою відповідача - ОСОБА_5 , який зареєстрований 15.01.2013р. у виконавчому комітеті Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківськї області, актовий запис № 1 (а.с. 9).

Під час одруження у них народилась дочка: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Після одруження позивач ОСОБА_3 , як чоловік дочки відповідача, проживав у домоволодінні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 ,та з 14.11.2014 зареєструвався у даному домоволодінні (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцвом про право власності від 12.10.2014р, яке видано реєстраційною службою Надвірнянського районного управління юстиції, Івано-Франківської області, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2014 (а.с. 7-8).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 30.12.2015 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, неповнолітня дитина залишена проживати з матір`ю (а.с. 9).

Згідно акту обстеження, складеного депутатом Гаврилівської сільської ради від 15.07.2016 встановлено, що при обстеженні умов проживання сім`ї ОСОБА_4 зять ОСОБА_3 не проживає на протязі року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до висновку експерта за №015/09-02019 від 06.09.2019 вартість будівельних робіт у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 становить 436553 грн. 00 коп. (а.с. 165-171)

Встановлені у висновку обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 .

Застовані норми права та мотиви з яких виходить суд:

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як закріплено положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України).

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17).

Відповідно до положень статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК України обов`язок.

Позивач ОСОБА_3 вселився в дане житло, як член сім`ї та проживав у будинку батька дружини та користувався житловим приміщенням з 2014р. по 2015р. як чоловік дочки власника будинку та член сім"ї власника житла.

В обгрунтування позову позивач ствердив, що ще з 2012 року до реєстрації шлюбу і за період проживання подружжя у домоволодінні АДРЕСА_1 належному на праві власності відповідачу, він за власні кошти проводив будівельні та ремонтні роботи в будинку на загальну суму 100000 грн.

На підтвердження будівельних робіт позивачем надано видаткову накладну №1333 від 24.09.2014р. СПД ОСОБА_8 про придбання будівельних матеріалів на суму 7492 грн. 45 коп. на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 42), накладну № 732 від 02.10.2014 СПД ОСОБА_9 на придбання будівельних матеріалів на суму 14105 грн. 00 коп. на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 90), кошторис Стиль 2014 року замовник -Гаврилівка на суму 3883 грн. 00 (а.с. 43), Акт-здачі прийняття робіт від 31.03.2013 на ім`я ОСОБА_10 із зазначенням адреси АДРЕСА_1 , та товарний чек № кнк-0120730 від 31.01.2013 на суму 6233,95 грн. (а.с. 117-118).

Однак вказані докази підтверджують, що позивач придбавав будівельні матеріали на ремонт житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживала його сім`я для покращення умов проживання, чого не заперечується стороною відповідача.

З показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вбачається, що позивач проводив ремонтні роботи за час проживання подружжя в належному відповідачу будинку.

Відповідно до висновку експерта за № 015/09-02019 від 06.09.2019 визначено дійсну вартість будівництва житлового будинку (будівельних матеріалів в точних цінах), визначених витратним підходом та становить 436553 грн. 00 коп., однак в зв`язку з відсутністю кошторисної документації визначати вартість виконаних ОСОБА_3 будівельно-оздоблювальних, внутрішньо-оздоблювальних, установчих, зварювальних робіт в належному відповідачу ОСОБА_4 житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , не надається.

Разом з тим ні в резолютивній частині висновку, ні в дослідницькій його частині немає інформації про те, що ці ремонтно-будівельні роботи, вартість яких станом на момент проведення експертизи становила 436553 грн. 00 коп., були здійснені, власне, після укладення між сторонами шлюбу.

Отже, висновок експерта по переліку ремонтно-будівельних робіт та їх вартості, які, не мають жодного доказового значення для вирішення даного спору по суті, а, окрім висновку експерта, позивачем не надано жодного належного доказу, з якого можна було б встановити сам факт здійснення у житловому будинку поліпшень під час перебування сторін у шлюбі та їх вартість, а також той факт, що такі поліпшення здійснені внаслідок трудових чи грошових затрат одноосібно позивача за його власні кошти.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивач, як член сім`ї власника житлового будинку вселився в нього як чоловік дочки, проживав разом з ними у будинку, що належить відповідачу, користувався жилим приміщенням нарівні з власником будинку, та був зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, що він проживаючи у шлюбі за власні кошти провів ремонтні та будівельні ремонти у належному на праві власності відповідачу житловому будинку та затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на нього статтею 156 ЖК України обов`язок.

Отже у позивача відсутнє право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові.

Суд дійшов висновку, що такі роботи проводилися з метою підтримання у належному статті житла для проживання у ньому сім`ї, затрати на ремонт здійснено в межах, визначених положеннями статті 156 ЖК України, а жодних договорів між сторонами щодо розміру участі у витратах по утриманню житлового будинку і прибудинкової території, проведенню ремонту не укладалося.

Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною домоволодіння та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

Така ж позиція викладена у постанові ВС/КЦС у справі № 645/1601/16-ц від 24.06.2020.

Разом з цим, позовних вимог про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя позивач не заявляв.

Враховуючи встановленні обставини суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ремонтних робіт та будівельних робіт в сумі 100000грн. та відповідно судових витрат- за безпідставністю.

На підставі ст. 3, 57,60, 70 СК України, ст. 156, ЖК України, ст. 316,368 ЦК України, керуючись ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (уразі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 05.02.2021