ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9147/21 Справа № 182/6425/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне 04 серпня 2021 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. в місті Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Банк посилається на те, що 18 листопада 2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався п.п.2.1.1.2.3.,2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення ст.ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав.

Станом на 21 вересня 2020 року заборгованість відповідача за Договором склала 31 285 грн. 02 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 22 017 грн. 88 коп.; заборгованість за відсотками 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 9 217 грн. 14 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 00 грн. 00 коп., пеня 50 грн. 00 коп.; нарахована комісія 0 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, просяв суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 31 285 грн. 02 коп. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом, згідно з Договором без номеру від 18 листопада 2011 року, в розмірі 22 017 грн. 88 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 471 грн. 40 коп.

Позивач, АТ КБ «Приватбанк», будучи незгодним з ухваленим заочним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та пенею задовольнити в повному обсязі, в іншій частині, рішення суду залишити без змін.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в Заяві, підписаній відповідачем особисто, зазначено: персональні дані позичальника, а також із заяви вбачається, що відповідач висловив свою згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив своє ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані у письмовому вигляді, підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування.

Окрім того, позивач вказує на те, що суду було надано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції що діяла на момент підписання відповідачем анкети-заяви, а також копія наказу Банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг в редакції що діяла на момент підписання відповідачем анкети-заяви, а також надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду. Наголошує на тому, що зазначена Довідка була особисто підписана позичальниким і в цій Довідці також зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць нараховується на залишок простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, що підтверджує той факт, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наданий Банком розрахунок боргу та у разі незгоди з ним, свій розрахунок не навів, тобто незаконно звільнив Відповідача від сплати процентів за користування кредитними коштами, чим грубо порушив права Кредитора, оскільки з Відповідачем було погоджено умови кредитування під час укладення договору.

Вказує, що необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачена у статті 169 Кодексу європейського договірного права - акта міжнародної приватно - правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і в цій частині не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення процентів за користування кредитними коштами, з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 листопада 2011 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3.,2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.16). До Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 листопада 2011 року, банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» до договору (а.с.17)

Предметом позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 18 листопада 2011 року в розмірі 31 285 грн. 02 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 22 017 грн. 88 коп.; заборгованість за відсотками 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 9 217 грн. 14 коп.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, 00 грн. 00 коп., пеня 50 грн. 00 коп.; нарахована комісія 0 грн. 00 коп. (а.с.4-13).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи вимоги Банку, в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту в сумі 22017,88 грн., виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі вимог частини другої статті 530 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками розмірі 9217,14 гр., пені в розмірі 50 грн., суд виходив, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони уклали у письмовому вигляді кредитний договір, в якому обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами позивача в частині наявності підстав для стягнення відсотків, однак не погоджується із визначеним Банком у розрахунку розміром нарахованих відсотків, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, Банком на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками надані наступні докази: розрахунок заборгованості (а.с.4-13), виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с.48-58), довідка про зміну умов кредитування (а.с.15), довідка про надання відповідачу 2-х кредитних карток за № НОМЕР_1 - дата відкриття 18.11.2011, з терміном дії 08/15 та № НОМЕР_2 дата відкриття 03.09.2015, з терміном дії 10/18 - (а.с.14); Анкета позичальника яка особисто підписана позивачем 18.112011 (а.с.16), довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, де зазначена базова % ставка в місяць 2,5 %, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році (а.с.17), Умови та правила надання банківських послуг (а.с.18-42).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані позивачем докази зокрема: заява позичальника та довідка про умови кредитування, які особисто підписані відповідачем ОСОБА_2 28.09.2007 та в яких зазначена базова процентна ставка 3,0 % на місяць, підтверджують її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши заяву позичальника та довідку про умови кредитування, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими ій умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами.

У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту, також заборгованість за простроченими відсотками в сумі 9217,14 грн. станом на 21.09.2020 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку діє кредитної картки.

З позовної заяви вбачається, що позивач нарахував відповідачу борг за прострочені проценти станом на 21 вересня 2020 року в розмірі 9217 грн., при цьому строк дії останньої виданої Банком ОСОБА_1 кредитної картки закінчився 10/18 року, тобто, починаючи з 01 листопада 2018 року (після закінчення терміну дії кредитної картки-31 жовтня 2018 року) Банк мав право пред`явити відповідачу вимогу про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, однак позивачем така вимога не пред`явлена, проценти нараховані після закінчення терміну кредитування.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що вимога Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими процентами підлягає частковому задоволенню, а саме стягненю підлягає заборгованість по процентам по 31.10.2018 року (закінчення строку дії картки) за узгодженою сторонами процентною ставкою 2,5% в місяць.

При цьому колегія суддів не бере до уваги розрахунок позивача щодо розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, наданий до позовної заяви, оскільки вказаний розрахунок заборгованості по процентам за період з 01.10.2014 року по 01.04.2015 року проведений позивачем з застосуванням сторонами процентної ставки 2,9% на місяць, що становить 34,80 % на рік, яка не узгоджена стронами, а розрахунок позивача за період з 01.04.2015 року по 31.10.2018 року проведений позивачем із застосуванням сторонами процентної ставки 3,5%, що становить 42% на рік, тобто за ці періоди Банк нарахував проценти з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою, тому колегією суддів наводиться власний розрахунок боргу по процентам за узгодженою сторонами у Договорі ставкою-2,5% на місяць.

Так з наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за процентами, станом на 28.08.2014, який проведено за узгодженою процентною ставкою, становить 153,14 грн (а.с.7-зворот).

Колегія суддів наводить свій розрахунок:

За вересень місяць 2014 року при розмірі боргу за тілом кредиту 5991,60 грн. при процентній ставці 2,5% , борг по процентам становить 149,79 грн. (5991,60/100*2,5);

за жовтнень місяць 2014 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6371 грн. борг по процентам становить 159,27 грн.;

за листопад місяць 2014 року при розмірі боргу за тілом кредиту 5604,76 грн. борг по процентам становить 140,12 грн.;

за грудень місяць 2014 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6211,07 грн. борг по процентам становить 155,28 грн.;

за січень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6546,70 грн. борг по процентам становить 163,67 грн.;

за лютий 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6396,45 грн. борг по процентам становить 159,91 грн.;

за березень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6690,97 грн. борг по процентам становить 167,27 грн.;

за квітень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6600,51 грн. борг по процентам становить 165,01 грн.;

за травень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6681,64 грн. борг по процентам становить 167,04 грн.;

за червень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 5390,97 грн. борг по процентам становить 134,77 грн.;

за липень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 4990,97 грн. борг по процентам становить 124,77 грн.;

за серпень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 4590,97 грн. борг по процентам становить 114,77 грн.;

за вересень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 3877,15 грн. борг по процентам становить 96,93 грн.;

за жовтень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 3377,15 грн. борг по процентам становить 84,43 грн.;

за листопад 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 2877,15 грн. борг по процентам становить 71,93 грн.;

за грудень 2015 року при розмірі боргу за тілом кредиту 2877,15 грн. борг по процентам становить 71,93 грн.;

за січень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 1877,15 грн. борг по процентам становить 49,93 грн.;

за лютий 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 1477,15 грн. борг по процентам становить 36,93 грн.;

за березень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 1077,15 грн. борг по процентам становить 26,93 грн.;

за квітень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 1077,15 грн. борг по процентам становить 26,93 грн.;

за травень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 3217,32 грн. борг по процентам становить 80,43 грн.;

за червень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6259,91 грн. борг по процентам становить 156,50 грн.;

за липень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 6998,57 грн. борг по процентам становить 173,97 грн.;

за серпень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 7252,18 грн. борг по процентам становить 181,30 грн.;

за вересень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 7515,36 грн. борг по процентам становить 187,88 грн.;

за жовтень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 7780,96 грн. борг по процентам становить 194,52 грн.;

за листопад 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 8165,25 грн. борг по процентам становить 204,13 грн.;

за грудень 2016 року при розмірі боргу за тілом кредиту 8541,05 грн. борг по процентам становить 213,53 грн.;

за січень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 8918,85 грн. борг по процентам становить 229,97 грн.;

за лютий 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 9292,07 грн. борг по процентам становить 232,30 грн.;

за березень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 9637,53 грн. борг по процентам становить 240,94 грн.;

за квітень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 10237,17 грн. борг по процентам становить 250,93 грн.;

за травень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 10384,97 грн. борг по процентам становить 259,62 грн.;

за червень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 11102,26 грн. борг по процентам становить 277,56 грн.;

за липень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 11420,56 грн. борг по процентам становить 285,51 грн.;

за серпень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 12048,84 грн. борг по процентам становить 301,22 грн.;

за вересень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 12694,46 грн. борг по процентам становить 317,36 грн.;

за жовтень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 13183,94 грн. борг по процентам становить 329, 60 грн.

за листопад 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 13785,51 грн. борг по процентам становить 344, 64 грн.

за грудень 2017 року при розмірі боргу за тілом кредиту 14084,53 грн. борг по процентам становить 352, 11 грн.;

за січень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 14398,87 грн. борг по процентам становить 359, 97 грн.;

за лютий 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 14723,41 грн. борг по процентам становить 368, 08 грн.;

за березень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 15366,68 грн. борг по процентам становить 384, 17 грн.

за квітень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 16066,13 грн. борг по процентам становить 401, 65 грн.;

за травень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 16055,34 грн. борг по процентам становить 401, 38 грн.;

за червень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 16362,74 грн. борг по процентам становить 409, 07 грн.;

за липень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 16868,88 грн. борг по процентам становить 421, 72 грн.

за серпень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 17147,79 грн. борг по процентам становить 428, 69 грн.;

за вересень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 17446,23 грн. борг по процентам становить 436, 15 грн.;

за жовтень 2018 року при розмірі боргу за тілом кредиту 17700,73 грн. борг по процентам становить 442, 52 грн.;

Підрахувавши наведені вище суми процентів за кредитним договором за період з 18.11.2011 по 31.10.2018 заборгованість відповідача за процентами становить 14 557,87 грн., проте у позові Банк просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками в сумі 9217,14 грн., тобто меншу суму ніж нараховано судом апеляційної інстанції, а суд апеляційної інстанції не може вийти за межі позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що вимога Банку про стягнення заборгованість за простроченими відсотками в сумі 9217,14 грн. підлягає повному задоволенню.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 9217,14 грн. підлягає повному задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні цих позовних вимог з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом б/н від 18.11.2011 року.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги 3153 грн., а всього сплачено 5255 грн. (а.с.61, 88).

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, в загальному розмірі з урахуванням, стягнутого судом першої інстанції тіла кредиту на суму 31235,02 грн. (тіло 22017,88 грн.+ проценти 9217,14 грн.), тому з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 5246,60 грн., відповідно розрахунку (31235,02 грн., х 5255 грн. /31285,02 грн.).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 22017,88 грн.- не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року в частині відмови Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками - скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_3 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д., заборгованість за простроченими відсотками за кредитним Договором від 18 листопада 2011 року в сумі 9217,14 грн. (дев`ять тисяч двісті сімнадцять гривень чотирнадцять копійок.)

Змінити рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнути зОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д., витрати зі сплати судового збору в сумі 5246,60 грн (п`ять тисяч двісті сорок шість гривень шістдесят копійок), за розгяд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: