Справа № 426/2623/21
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

01 грудня 2021 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду з даним позовом, в якому зазначили, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини будинку, свідоцтва про право власності та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину будинку належить будинок АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 02.08.2021 рік виданої Сватівською міською радою від 02.08.2021 р. № 3556 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає в даному будинку; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який фактично не проживає в будинку; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який фактично проживає в будинку; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який фактично проживає в будинку.

ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні більше одного року, про що свідчить Акт про фактичне місце не проживання на території Сватівської міської ради.

Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користування жилим приміщенням позивачі відповідачу не чинили. Місце проживання відповідача ОСОБА_3 позивачам не відомо з дня його виїзду з їх будинку.

Враховуючи вищевикладене, позивачі вважають, що відповідач ОСОБА_3 втратив право користування будинком АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, більше одного року, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому відповідачі, як власники житла вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їм перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, телефонограмою повідомила, що у зв`язку з похилим віком, вона не може з`явитися в судове засідання, тому просить розглядати справу без її участі. На позовних вимогах наполягає, на заочний розгляд справи згодна (а.с.51).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав зазначених у позові та пояснив, що ОСОБА_3 є його сином та зареєстрований у належному їм з матір`ю будинку. Після закінчення навчання у школі його син виїхав до Російської Федерації та до цього часу не повернувся. Жодно разу не приїздив, не навідується до будинку з родиною не спілкується. Наразі в даному будинку проживає його матір ОСОБА_2 та його син ОСОБА_6 , які і займаються утриманням даного будинку. На проведення заочного розгляду справи згодний.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. (а.с.46,47). Згідно поштової довідки судову повістку не отримав, оскільки адресат відсутній за адресою (а.с.48,49,50).

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що вони проживають по сусідству з будинком АДРЕСА_1 , знають родину ОСОБА_9 . Пояснили, що ОСОБА_3 після закінчення навчання в школі виїхав до Російської Федерації. Протягом більше ніж 10 років він відсутній за адресою свого місця реєстрації. Після цього жодного разу не приїздив додому. Наразі в будинку проживає ОСОБА_2 та її онук (син позивача) ОСОБА_10 , які і займаються утриманням будинку.

Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що заперечень проти заочного вирішення справи від позивача не надходило, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 646, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками майна - житлового будинок АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про право власності від 26.03.2001 року зареєстрованого в спадковому реєстрі за №646 та реєстраційному напису від 28.03.2001 р. №5457 у цьому свідоцтві, будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно копії домової книги на будинок АДРЕСА_1 , за вищевказаною адресою зареєстровані позивач ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.13-14).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 02.08.2021 рік виданої Сватівською міською радою від 02.08.2021 р. №3556 в будинку АДРЕСА_1 з 05.12.2001 року зареєстрований громадян: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с.16).

З акту, складеного 02.08.2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично за вказаною адресою не проживає більше одного року (а.с.15).

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є членом сім`ї позивачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , а саме: відповідач ОСОБА_3 є онуком позивача ОСОБА_2 та сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.7,8).

В житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не проживає більше одного року, обов`язки щодо утримання будинку не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власникам - позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Враховуючи те, що позивачі є власниками будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить висновку, що право ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст..ст.12, 81, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2021 року.

Суддя Ю.В. Крива