Справа №151/425/20
Провадження №2/151/40/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року смт.Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі: судді Моцного В.С.

за участі секретаря Зьомко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чечельник Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін цивільну справу №151/425/20 за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), представник позивача ОСОБА_2 (адреса місця здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_3 ) про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя мотивуючи тим, що з лютого 2006 року по грудень 2013 року вона та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який був зареєстрованій 26.02.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області по актовому запису № 3 та розірваний згідно рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 17.12.2013 року №151/986/13-ц. Після укладення шлюбу з відповідачем, вона, як член сім`ї стала постійно проживати в належному відповідачу на праві власності житловому будинку, загальною площею 83,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та за його згодою була зареєстрована у вказаному будинку.

До укладення шлюбу даний будинок відповідач отримав на підставі свідоцтва на право особистої власності № НОМЕР_1 від 27.08.1992 року у приватну власність. 29.12.2008 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області було вирішено визнати право власності за відповідачем на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку і 1/2 частину даного житлового будинку на праві власності за ОСОБА_4 . При цьому частина житлового будинку, яка закріплювалася на праві власності за відповідачем складалася із кімнати 1-3, житловою площею 22,6 кв.м.; кімнати 1-4 житловою площею 10,6 кв.м.; літня кухня "а-2" (10 пог.м.) загальною вартістю 106916 гривень. Крім цього, відповідача було зобов`язано облаштувати окремий вхід квартири АДРЕСА_4 , перегородку у літній кухні "а-2" на (3 пог.м.). Разом до вищевказаних приміщень сторонами по справі повністю було здійснено добудова житлових та нежилих приміщень, тільки після чого даний об`єкт був готовий до експлуатації.

Після поділу будинку, у сторін виникла необхідність робити окремий вхід до частини будинку, що належить відповідачу, в зв`язку з чим, додатково було прийнято спільне рішення добудувати житлові та нежилі приміщення до належної відповідачу частини будинку. При цьому відповідач не заперечував проти того, мало того, він сам виявив бажання, щоб саме вона (позивачка) самостійно займалася організацією будівництва, вкладала в добудову свої власні кошти та брала трудову участь у розбудові будинку, про що ним було видано на її ім`я ( ОСОБА_5 ) довіреність для представлення його інтересів в будь-яких органах та підприємствах. Сам відповідач увесь цей час, коли добудовувався будинок працював у Києві.

В 2009 році за рахунок власних її (позивачки) грошових та трудових затрат до частини житлового будинку площею 33,2 м.кв. (загальною площею будинку 83 кв.м.), за адресою АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 , було здійснено прибудову "а3" загальною площею 23,5 кв.м, інвентаризаційною вартістю 17000 гривень та прибудову "а4" загальною площею 66,5 кв.м, інвентаризаційною вартістю 126206 гривень. Загальні витрати сторін на будівельні матеріали склали суму у розмірі 147 931 (Сто сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять одна) гривня 30 коп., що підтверджується квитанціями. Також було проведено замощення тротуарною плиткою площею 60 кв.м., так загальні її витрати на будівельні матеріали склали суму в розмірі 147 931 грн. 30 коп.. На момент початку будівництва відповідач з нею не проживав та взагалі не надавав ніякої матеріальної допомоги, між ними фактично було припинено спільне ведення господарства, а шлюбні відносини носили формальний характер, а грошові кошти, які були витрачені нею (позивачкою) на здійснення добудови не являються спільною сумісною власністю подружжя.

За період часу з моменту розірвання шлюбу по даний час вона неодноразово намагалася вирішити питання поділу майна подружжя мирним шляхом з відповідачем на що він не погоджувався, а тому змушена звернутися до суду.

Просить суд виділити із спільної сумісної власності та визнати особистою приватною власністю майно придбане ОСОБА_1 для здійснення прибудови на загальну суму 147931 грн. 30 коп. та стягнути з ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на її користь грошову компенсацію у вигляді відшкодування витрат на будівництво і ремонт у розмірі 147 931 грн. 30 коп. і судові витрати.

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін.

01.02.20201 року до суду від представника позивачки ОСОБА_2 надійла заява про зменшення позовних вимог в якій просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя будівельні матеріали на загальну суму 147 931 (Сто сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять одна) грн. 30 коп., стягнути з відповідача, ОСОБА_3 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину спільного майна подружжя вартості будівельних матеріалів у розмірі 73 695 (сімдесят три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн. 65 коп. та судові витрати згідно сплачених квитанцій.

В судовому засіданні 22.01.2021 року представник позивачка адвокат Майко М.В. позовні вимоги підтримали по обставинах зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 22.01.2021 року позов не визнав і пояснив, що дійсно з позивачкою перебуваючи в зареєстрованому шлюбі здійснили самовільну добудову до частини житлового будинку за спільні кошти за які були придбані будівельні матеріали на суму вказану в позові. Не заперечує факт витрати коштів на добудову, яка була здійснена без відповідних дозволів на вказану суму, яка була витрачена на добудову, будівельні матеріали та інше. На даний час він Ѕ часину будинку продав і будинок належить ОСОБА_6 , який і є власником будинку. Самовільні прибудовані приміщення до будинку, ним не продавалися і вони на даний час знаходяться за адресою, де було здійснено будівництво. Він не заперечує щоб відповідачка забрала будівельні матеріали на суму вказану нею, але вони знаходяться на території домоволодіння ОСОБА_6 , який на даний час є власником будинку і якому також рішенням сесії надано в користування земельну ділянку площею 0,0623 га для обслуговування даного житлового будинку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 СК України, м айно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 26 лютого 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 видане повторно 07 жовтня 2013 року та рішенням Чечельницького районого суду Вінницької області від 17 грудня 2013 року про розірвання даного шлюбу.

18 грудня 2007 року виконавчим комітетом Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області на підставі рішення від 30.11.2006 року № 143 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок загальною площею 83,0 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 і який складається із: житлового будинку "А" 60,0 кв.м.; тамбура "а" 22,5 кв.м.; вхідного майданчика "а-1"; погріб "а-під"; літньої кухні "а-2" вбиральні "У" відповідно до якого власником є ОСОБА_3 з часткою власності 1/1.

Відповідно до вищезазначеного свідоцтва та витягу № 17092949 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 грудня 2007 року, яке видане Комунальним підприємством "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентарізації" вищевказаний житловий будинок зареєстрований за номером 21467352 в книзі ФЖ 13 номер запису 1840 за ОСОБА_3 .

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2008 року був здійснений розподіл вищевказаного нерухомого майна як такого, що було придбане за час сумісного проживання з ОСОБА_4 і за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається із кімнати 1-3, житловою площею 22,6 кв.м., кімнати 1-4 житловою площею 10, кв.м., літньої кухні "а-2"(10 пог. м.), , що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав номер витягу 35511014 виданого 17.09.2012 року Комунальним підприємством "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентарізації".

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційною службою Чечельницького районого управління юстиції у Вінницькій області на підставі рішення Чечельницького районого суду Вінницької області від 29 грудня 2008 року за номером 2831088 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на 1/2 житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається із кімнати 1-3, житловою площею 22,6 кв.м., кімнати 1-4 житловою площею 10,0 кв.м., літньої кухні "а-2"(10 пог. м.).

Судом встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 до 1/2 житлового будинку у 2009 році було здійснено самовільну прибудову "а3" загальною площею 23,5 кв.м. та прибудову "а4" загальною площею 66,5 кв.м. Загальні її витрати на будівельні матеріали склали суму в розмірі 147 931 грн. 30 коп..

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 07.11.2016 року №151/516/16-ц, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу майна в задоволенні позову було відмовлено. Цим рішенням позивачка ОСОБА_1 просила визнати на спільну прибудову право спільної власності подружжя та виділити її частину будинку. Судом також встановлено, що дані добудови не набули статусу житлового будинку, оскільки не були зареєстровані в установленому законом порядку. Участь у самовільному будівництві приміщень не дає підстави для відшкодування таких витрат.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги те, що самовільно здійснена прибудова до житлового будинку була здійснена під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем за спільні кошти, що визнав відповідач і є їх спільною сумісною власністю на будівельні матеріали.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 в порядку поділу сумісного майна подружжя грошової компенсації, а саме вартості будівельних матеріалів в розмірі 73 695 грн. 65 коп., суд вважає відмовити по слідуючих обставинах.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70СК України).

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки самовільна прибудова була здійснена за спільні кошти подружжя, які були витрачені на будівельні матеріали і які є спільною сумісною власністю подружжя, розподіл повинен здійснюватися в натурі, тому в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації в порядку поділу спільного майна подружжя, а саме вартості будівельних матеріалів витрачених на самовільну прибудову "а3" загальною площею 23,5 кв.м. та прибудову "а4" загальною площею 66,5 кв.м. у розмірі 73 695 (сімдесят три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) гривень 65 копійок слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 81, 82, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складено 05.02.2021 року.

Суддя В.С. Моцний