Справа № 703/3873/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Ярошенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її утримання та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом.

Посилаючись на те, що вона є матір`ю ОСОБА_3 і на сьогоднішній день вона є людиною похилого віку та перебуває на пенсії, якої не вистачає на нормальне існування, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, змушена звернутись із даним позовом до суду.

У судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилася, але в позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача, адвокат Холодняк В.М. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Вказав на те, що позивач є пенсіонеркою, має проблеми зі здоров`ям, оскільки хворіє на цукровий діабет, змушена весь час приймати ліки та проходити обстеження, яке коштує значних витрат, розміру її пенсії їй не вистачає для лікування, харчування та оплати комунальних послуг, так як він становить близько 2670 гривень. Таким чином ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, але її син ОСОБА_3 добровільно її не надає. Її син знаходиться у працездатному віці, має офіційний стабільний заробіток, тому він зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу і на її утримання.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась.

Представник третьої особа, адвокат Ярошенко О.М. в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференц зв`язку пояснила, що ОСОБА_4 заперечує проти стягнення аліментів на утримання матері у вказаному позивачем розмірі, оскільки вважає, що позов створений штучно задля того щоб відповідач сплачував менший розмір аліментів на утримання його неповнолітніх дітей. Пояснила, що відповідач та третя особа перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох неповнолітніх дітей. За рішенням суду на дітей з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всих видів заробітку (доходу), а на її утримання в розмірі 1/6 частини. Однак відповідач обов`язки по сплаті аліментів на утримання як дітей так і ОСОБА_4 не виконував, через що мав заборгованість, яка перевищувала суму у мільйон гривень. Вказує на те, що відповідач має стабільний заробіток, оскільки офіційно працює та має змогу самостійно, без рішення суду надавати матеріальну допомогу своїй матері ОСОБА_2 . Зазначила, що позивач має середню пенсію по Україні та не потребує значних витрат на своє проживання на відміну від двох неповнолітніх дітей відповідача. Вважає, що сума, яку просить стягувати позивач з відповідача є значно завищеною та буде більшою ані ж розмір аліментів, які стягуються на обох дітей, що є несправедливим по відношенню до неповнолітніх дітей відповідача. Зважаючи на це просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в сумі 3000 грн. на місяць або 1/50 частину від його заробітку (доходу).

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Врахувавши позицію сторін, заслухавши пояснення по суті справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є сином позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача серії НОМЕР_1 від 06 листопада 1973 року (а.с.11).

Позивач ОСОБА_5 15 січня 1975 року розірвала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_7 », що підтверджується копією рішення народного суду м. Сміла № 2-50/1975 р від 15 січня 1975 року (а.с.20).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як з`ясовано судом позивач ОСОБА_2 , є пенсіонером за віком, що підтверджується копією посвідченням серії НОМЕР_2 від 03 грудня 2013 року (а.с.8 Т. 1).

Згідно довідки про доходи виданої Смілянським відділом обслуговування громадян ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 листопада 2019 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області (Смілянський відділ обслуговування громадян), як така, що отримує пенсію за віком, яка складала в січні, лютому 2019 року - 2326 грн. 15 коп., березні - червні - 2652 грн. 88 коп., липні - листопаді - 2670 грн. 97 коп. (а.с.74 Т. 1).

Позивачка, як на підставу своїх позовних вимог, зазначила той факт, що вона хворіє на цукровий діабет та має катаракту ока, змушена постійно проходити огляд у лікаря та приймати ліки, що потребує значних фінансових витрат, які вона не має змоги нести зі своєї пенсії, а її син має досить високий стабільний дохід, тому має змогу надавати їй матеріальну допомогу.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач дійсно має ряд захворювань.

Зокрема із виписки епікризу № 2736 Смілянської міської лікарні вбачається, що ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні у хірургічному відділенні з 03 травня 2017 року по 15 травня 2017 року з діагнозом: гострий поверхневий тромбофлебіт н-с 3 лівого стегна та їй було проведено лікування (а.с.66 Т. 1).

З копій результатів досліджень діагностичного центру Лабсервіс вбачається, що ОСОБА_2 проходила обстеження у вказаному центрі (а.с.67,68,69,70,71 Т. 1).

Однак із вказаних результатів досліджень, суд не має змоги встановити чи були вони проведенні в зв`язку з певним захворюванням позивачки та за призначенням лікаря, а також вартість таких обстежень, оскільки матеріали справи не містять направлення лікаря на проведення таких досліджень та квитанцій, які б підтверджували суму понесених витрат.

Надані позивачкою квитанції на сплату комунальних послуг на загальну суму 547 грн. 58 коп. (а.с.72,73 Т. 1) не можуть бути прийняті судом, як доказ необхідності сплати відповідачем аліментів на утримання матері у вказаному позивачем розмірі, оскільки вони є не значними та відносяться до звичайних побутових витрат.

З виписки із медичної карти амбулаторної хворої виданої Смілянською міською лікарнею 10 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 має діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертензивне серце, ризик 4, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, СН ІІ - А, цукровий діабет 2 тип, середньої важкості перебіг (а.с.86 Т.1) та їй відповідно до вказаного діагнозу було призначено лікування.

З копії огляду кардіолога від 10 вересня 2019 року також вбачається, що ОСОБА_2 має ряд захворювань, зокрема і цукровий діабет, про що вказувала позивачка. Відповідно позивачці рекомендоване лікування (а.с.87 Т. 1).

Окрім того, суд оглянув надані позивачем документи, як докази на підтвердження проходження медичного обстеження та придбання відповідних ліків, які містяться на аркушах справи 88,89, однак з вказаних документів, суд не має можливості встановити, який вид обстеження та де саме він був проведений позивачці та у відповідності до якого призначення лікаря вона купувала медичні препарати, тому такі докази не можуть бути сприйняті судом та не можуть бути підставою для задоволення позову.

Суд, при винесенні рішення та визначенні розміру частки аліментів, яка повинна стягуватись із відповідача на користь позивача, частково приймає до уваги заперечення третьої особи щодо розміру стягнення, а також їх обґрунтування, зокрема.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12 лютого 2010 року та серії НОМЕР_4 від 05 квітня 2016 року (а.с.31,32 Т.1) вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії рішення Солом`янського районного суду м. Києва № 2/760/3822/17 від 07 серпня 2017 року вбачається, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) (а.с.38-40 Т.1).

З копії постанови Київського апеляційного суду № 22-ц/824/7048/2019 від 06 червня 2019 року вбачається, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 листопада 2017 року, до досягнення ОСОБА_9 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.34-37 Т. 1).

На підставі вказаних вище рішень було відкрито виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів як на її утримання так і на утримання дітей (а.с.46,47-48 Т.1).

З довідки виданої ТзОВ «САП Україна» № 161/1 Д від 01 грудня 2020 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 працює в ТОВ «САП Україна» на посаді менеджера (управителя) з розробки, і що із його заробітної плати проводиться утримання аліментів та станом на 1 грудня 2020 року заборгованість відсутня (а.с.245 Т 1).

Відповідно судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , станом на час винесення рішення, має зобов`язання по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) до досягнення старшою дитиною повноліття.

Тому задоволення позову у повному обсязі буде не справедливим по відношенню до двох неповнолітніх дітей відповідача, адже він сплачує на них обох аліменти в розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу), а позивач на себе одну просить стягнути такий же розмір.

Окрім того стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку доходу за наявності вже відкритого виконавчого провадження по стягненню аліментів на утримання дітей у такому ж розмірі, призведе до стягнення з нього більшої половини заробітної плати та розміру стягнення, що перевищує встановлену законодавством норму.

Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом встановлено, що позивачка є пенсіонеркою та пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання, лікування, придбання ліків, оплату медичного обстеження, а її син, не допомагає матеріально, не забезпечує матір всім необхідним для нормального проживання, інших дітей у неї немає, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, який є сином позивачки, слід стягнути аліменти на її утримання, однак у меншому розмірі аніж просить позивачка.

На момент розгляду цієї справи позивачка отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивачки та того, що вона мешкає сама, суд допускає витрати позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Разом з тим, позивачка не надала доказів на підтвердження розміру витрат на лікування.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів на її утримання у зазначеному нею розмірі, з наданих нею доказів, дійсно вбачається, що вона має ряд захворювань та відповідно повинна проходити обстеження та приймати ліки, однак суду не надано доказів витрат позивача в тому розмірі, які вона просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ст.205 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст. 202-206 Сімейного Кодексу України, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання позивача в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду, тобто з 25 вересня 2019 року, довічно.

Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць.

З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли(держави).

З п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір`вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на своє утримання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, ст. 10, 11, 12, 13, 34, 89, 141, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері,- задовільнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 25 вересня 2019 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Допустити рішення про стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький