Єдиний унікальний номер: 448/938/21
Провадження № 2/448/520/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

30.11.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Білоуса Ю.Б.,

за участю секретарів судового засідання Тхір О.Т., Романченко І.А.,

сторони:

позивач ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» до ОСОБА_1 ,

суть спору: відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу),

учасники справи:

представник позивача - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», - не з`явився (клопотання),

відповідач ОСОБА_1 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

Описова частина

І. Короткий виклад обставин справи:

Представник ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» Галіч Ж., (також надалі Позивач) звернулася в суд з позовом до гр. ОСОБА_1 , (також надалі Відповідач), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.05.2020 року о 01:43год. по вул.Грушевського, 36, що в м.Мостиська Львівської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes Benz Е200», реєстр.номер НОМЕР_1 , був причетний до дорожньо-транспортної пригоди (здійснив зіткнення із транспортним засобом автомобілем марки «Audi А4», реєстр.номер НОМЕР_2 ) та залишив місце пригоди.

Згідно постанови Мостиського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року у справі №448/557/20 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП. Окрім цього, згідно постанови Мостиського районного суду Львівської області від 25 вересня 2020 року у справі № 448/556/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно Відповідача за ст.122-4 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Зазначає, що транспортний засіб «Mercedes Benz Е200», реєстр.номер НОМЕР_1 відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5663774 було застраховано у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». За зверненням потерпілої особи Позивачем на підставі наданих документів та згідно з умовами Полісу зазначене ДТП визнано страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 91 719,11 гривень.

З огляду на наведені обставини, просить суд стягнути з Відповідача, в порядку регресу вказану суму, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270, 00 грн.

06.10.2021 року від Відповідача на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний позов. У даному відзиві Відповідач повністю заперечує позовні вимоги сторони Позивача. При цьому зазначає, що 03.05.2020 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes Benz Е200», реєстр.номер НОМЕР_1 під його, Відповідача керуванням та автомобілем марки «Audi А4», реєстр.номер НОМЕР_2 . В позовній заяві Позивач посилаєтесь на постанову Мостиського районного суду Львівської області, згідно якої його вину судом доведено по ст.122-4 КУпАП.

Стверджує, що вищевказаною постановою від 25.09.2020 року по справі № 448/556/20 - провадження про адміністративне правопорушення відносно нього, Відповідача закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, постанова набрала законної сили.

Покликається на те, що питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення врегульовано статтею 247 КУпАП. Приписи цієї статті встановлюють обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Наголошує на тому, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на ним наведене, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Позивача.

26.10.2021 року від представника Позивача надійшла відповідь на відзив. У вказаній відповіді зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом про адміністративне правопорушення. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вказує, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 25.09.2020 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП - закрито.

Вказаною постановою суду встановлено наступне:

«Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №322576 від 04.05.2020р., складеного поліцейським СРПП №2 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області Мелешко О.М. відносно ОСОБА_3 відомо, що такий 03.05.2020р. о 01:43 год. по вул.Грушевського, 36 в м.Мостиська, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстр.номер НОМЕР_1 , був причетним до дорожньо-транспортної пригоди (здійснив зіткнення із транспортним засобом автомобілем марки «Audi А4», реєстр.номер НОМЕР_2 та залишив місце пригоди».

Враховуючи те, що провадження щодо ОСОБА_1 , закрито не з реабілітуючи обставин, вважають, що заявлені ними позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

ІІ. Позиція сторін по справі:

Представник Позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 , в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, покликався на обставини, що ним були зазначені у відзиві на позов.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

29.07.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б.

18.08.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Мотивувальна частина

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

03.05.2020р. о 01:43год. по вул.Грушевського, 36, м.Мостиська Львівської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz E200», д.н.з. НОМЕР_3 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «AUDI», д.н.з. НОМЕР_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.2, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Крім того, 03.05.2020 року о 01.43 год. по вул.Грушевського, 36, що в м.Мостиська Львівської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes Benz Е200», реєстр.номер НОМЕР_1 , був причетним до дорожньо-транспортної пригоди (здійснив зіткнення із транспортним засобом автомобілем марки «Audi А4», реєстр.номер НОМЕР_2 та залишив місце пригоди, чим порушив п.2.10 «а» Правил дорожнього руху, відповідальність, за що передбачена ст.122-4 КУпАП.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2020р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 25.09.2020р., справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП закрито на підставі ст.247 п.7 КУпАП, за закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Вказані постанови суду набрали законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок ДТП, в цьому випадку суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18).

Крім того, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 638/1557/18 (постанова від 29.04.2020) така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18.

Таким чином, повертаючись до обставин даної справи та враховуючи згадані вище висновки, суд проаналізує справу №448/556/20, на предмет того, чи містить вона відповіді на питання про залишення Відповідачем місця ДТП.

Проаналізувавши оглянуті в судовому засіданні матеріали вказаної справи, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в яких самим Відповідачем ОСОБА_1 зазначено, що він покинув місце ДТП через стрес, судом встановлено що останнім недотримано вимоги п.2.10 «а» ПДР України, що в свою чергу свідчить про наявність вини за ст.122-4 КУпАП.

У справі 448/556/20 надано відповідь про те, що Відповідач самовільно залишив місце ДТП, а відтак, немає необхідності додатково досліджувати вказане питання.

Транспортний засіб «Mercedes Benz Е200», реєстр.номер НОМЕР_1 відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5663774 було застраховано у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

За зверненням потерпілої особи позивачем на підставі страхового акту № ОЦВ-20-13-27288/1, а також розрахунку суми страхового відшкодування та розрахунку розміру матеріального збитку транспортного засобу «Mercedes Benz Е200», реєстр.номер НОМЕР_1 , згідно з умовами Полісу зазначене ДТП визнано страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 91 719, 11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №40333 від 25.08.2020 року.

З метою добровільного погашення заборгованості на адресу відповідача ОСОБА_1 позивачем було направлено регресну вимогу про сплату 91 719,11 грн.

Вказане звернення було проігноровано та станом на момент подання даної позовної заяви до суду, з боку Відповідача не було здійснено жодних виплат/відшкодувань на користь ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за вищевказаним страховим випадком.

Позивач - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» посилаючись на статтю 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу до водія який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки останній після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із статтею 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Стаття 30 цього Закону регламентує порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.

В порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується лише шкода, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, а не витрати страховика (МТСБУ), пов`язані із визначенням розміру шкоду.

У відповідності до вимог пп. «в» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Крім того, згідно ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Своїми процесуальними правами сторони, ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_1 , під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.

Враховуючи викладені Позивачем обставини справи та надані докази, які судом оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку суд вважає, що сторона Позивача надала належні та допустимі докази того, що Відповідачем було порушено їх права та інтереси, а відтак зазначені обставини свідчать про наявність у позивача права вимоги до Відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В свою чергу Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Відповідач не спростував доводи Позивача та не надав суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували обставини, викладені стороною позивача.

З огляду на такі обставини, враховуючи, що після ДТП Відповідач самовільно залишив місце події, а Позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені ст.22, 29 зазначеного Закону, з урахуванням вимог пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст.38 Закону, ст.1191 ЦК України, за відсутності доказів про протилежне, з Відповідача на користь Позивача в порядку регресу належить стягнути суму, сплачену на рахунок потерпілого в рахунок відшкодування шкоди в розмірі 91 719, 11 грн.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, - суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії» (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову сторони Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

V. Судові витрати:

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на правничу допомогу.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, беручи до уваги задоволення позову, стягненню із Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації: с.Санники, Яворівського району Львівської області, на користь ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , місцезнаходження за адресою: 02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, 7-д, суму відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 91 719 (дев`яносто однієї тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 11 копійок та судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень, а всього 93 989 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 11 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», місцезнаходження: 02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, 7-д; ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації: с.Санники, Яворівського району Львівської області; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 06.12.2021 року

Суддя Юрій БІЛОУС

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Юрій БІЛОУС