ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/16820/16-ц

Номер провадження: 22-ц/819/11/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Радченка С.В.,

Семиженка Г.В.

секретар Литвиненко В.О

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Бережного Віктора Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області, в складі судді Прохоренко В.В., від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні. Позов обґрунтовано тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року по справі №2-75-09 про закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнано право власності по 1/3 частини в домоволодінні АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0602 га. та визнано за кожним з вказаних осіб право власності по 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №739354, виданого 10.01.2008 року на підставі рішення Антонівської селищної ради № 310 від 14.12.2004 року та № 228 від 28.08.2007 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА71300001.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року з врахуванням додаткового рішення від 16.12.2014 року домоволодіння АДРЕСА_1 виділено у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .. Розподілено приватизовану земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий №0:04:096:0003) згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 серпня 2010 року та виділено: у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 201 кв.м з боку фасадної межі, правої бокової межі та задньої межі з улаштуванням виходу на АДРЕСА_1 , у спільну сумісну дольову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 401 кв.м. з боку фасадної межі, лівої бокової межі та задньої межі з існуючим входом на вулицю Биковського. З метою розподілу земельної ділянки покладено на ОСОБА_2 обов`язок знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» за власний рахунок. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49888 гривень компенсації.

Позивач вказує, що рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року виконане, він сплатив ОСОБА_2 49 888 гривень компенсації, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2014 року, та проведено розподіл земельної ділянки, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.10.2014 року.

Не зважаючи на наявність рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року, ОСОБА_2 17.08.2015 року здійснила державну реєстрацію ухвали Дніпровського районного суду від 03.07.2009 року, яким за нею визнано право власності на 1/3 частку домоволодіння та 1/3 частку будівель, які вже були знесені.

29.10.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договори купівлі-продажу належних ОСОБА_3 земельної ділянки та 1/3 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд та будівель домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що відповідач, відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року отримала компенсацію за належне їй на підставі ухвали Дніпровського районного суду від 03.07.2009 року спадкове майно, решта майна - будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И», знесені на виконання вказаного рішення суду, тобто, майна на яке вона зареєструвала право власності у неї немає, у вказаному домоволодінні вона не проживає.

Посилаючись на положення п.4 ч.1 ст.346, ст.365 ЦК України, просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на долю в праві власності на 1/3 частку домоволодіння в цілому АДРЕСА_1 ; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/3 частку житлового будинку літ. «А». літньої кухні літ. «Б», гаража літ. «Д», туалету літ. «Г», сараїв літ. «Е», «Ж», «З», навісу літ. «И», душу літ. «К», огорожі літ. № 1,2, в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 01 від 17.08.2015 року; визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/3 частку вказаного домоволодіння.

27 липня 2018 року представник позивача відмовився від позовних вимог в частині скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/3 частку житлового будинку літ. «А». літньої кухні літ. «Б», гаража літ. «Д», туалета літ. «Г», сараїв літ. «Е», «Ж», «З», навісу літ. «И», душу літ. «К», огорожі літ. № 1,2, в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 01 від 17.08.2015 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. Зобов`язано ТУ ДСА України в Херсонській області виплатити або перерахувати ОСОБА_1 з депозитного рахунку суду кошти у розмірі 8021 гривень які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Херсонській області згідно квитанції № 12_32 від 26 березня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року по справі №2-75/09, ОСОБА_2 належить право власності на 1/3 частку в домоволодінні АДРЕСА_1 , відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2017 року № 74 дійсна ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 становить 1 161 774 грн, відповідно 1/3 частка становить 387 258 грн. Вказану суму, ухвалою суду від 14.06.2018 року було зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду. Однак позивачем було внесено лише 8021 гривень. Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_2 отримала грошову компенсацію за свою 1/3 частку у майні за рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, в зв`язку з невиконанням позивачем вимог ч.2 ст.365 ЦК України.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся адвокат Бережной В.М., який діє від імені ОСОБА_1 .. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті не звернув увагу, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 74 від 27.12.2017 року ринкова вартість спірного житлового будинку становить 1161774 гривень з врахуванням самочинного будівництва, що було збудоване в 2017 році; а ринкова вартість 1/3 частини відповідача (яка була встановлена ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року) по відношенню до всього домоволодіння з врахуванням самочинного будівництва, складає 5/100 частини (у грошовому еквіваленті 58089 гривень), а не 1/3 частину (387 258 грн). Відповідач на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року по справі № 2-2378/10 отримала компенсацію у розмірі 49 888 гривень, за вартість 1/3 частини (спадкового) домоволодіння, тому позивач повинен доплатити відповідачці різницю у сумі 8201 грн, які він поклав на депозитний рахунок суду. Посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 зазначає, що оскільки предметом дослідження в даній справі було домоволодіння, яке не є тотожнім з тим, що було предметом дослідження в справі № 2-2378/10 при ухваленні рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року (в 2010 році будинок був 86,9 кв.м., розміщений на земельні ділянці 602 кв.м., в 2017 році будинок має площу 156,7 кв.м., розміщений на земельній ділянці 401 кв.м.) тому а ні висновки експертизи, а ні висновки суду по справі № 2-2378/10 не можуть бути враховані судом, як преюдиційні обставини по справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року по справі №2-75-09 про закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнано право власності по 1/3 частини в домоволодінні АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0602 га. та визнано за кожним з вказаних осіб право власності по 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №739354, виданого 10.01.2008 року на підставі рішення Антонівської селищної ради № 310 від 14.12.2004 року та № 228 від 28.08.2007 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА71300001 (а.с.7).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року (справа № 2-2378/10) з врахуванням додаткового рішення від 16.12.2014 року, домоволодіння АДРЕСА_1 виділено у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .. Розподілено приватизовану земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий №0:04:096:0003) згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 серпня 2010 року та виділено: у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 201 кв.м з боку фасадної межі, правої бокової межі та задньої межі з улаштуванням виходу на АДРЕСА_1 , у спільну сумісну дольову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 401 кв.м. з боку фасадної межі, лівої бокової межі та задньої межі з існуючим входом на вулицю Биковського. З метою розподілу земельної ділянки покладено на ОСОБА_2 обов`язок знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» за власний рахунок. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49888 гривень компенсації (а.с.10-12).

Згідно постанови головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2014 року по виконавчому листу № 2-2378/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 49 888 грн виконавчий документ виконано фактично (а.с.13).

Згідно постанови головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні про закінчення виконавчого провадження від 21.10.2014 року по виконавчому листу № 2-2378/10 про розподіл земельної ділянки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16.08.2010 року, шляхом виділення у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 201 кв.м. та у спільну сумісну дольову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частину земельної ділянки 401 кв.м., виконавчий документ виконано фактично. (а.с.16)

Судом апеляційної інстанції витребувано з Херсонського міського суду Херсонської області для огляду справу № 2-2378/10 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками.

З матеріалів справи № 2-2378/10 вбачається, що з метою визначення можливих варіантів поділу домоволодіння ухвалою суду від 15 липня 2010 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно пункту 5 висновку № 106 судової будівельно-технічної експертизи від 16 серпня 2010 року визначити порядок користування приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1 , є неможливим. Визначити порядок користування земельною ділянкою є неможливим, внаслідок неподільності будинку ( п.6). Ринкова вартість спадкової маси (51/100) домоволодіння с житловим будинком площею 86,9 м2 становить 21451 у.о. що еквівалентно 169248 гривень (п.3).

02 жовтня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про доповнення позовних вимог, в якій просив в зв`язку з висновком експерта про неможливість поділу спірного житлового будинку визнати за позивачами право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , зі сплатою відповідачу вартості належної їй 1/3 частки.

04 жовтня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про доповнення позовних вимог, в якій просив суд покласти на ОСОБА_2 обов`язок знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» за власний рахунок.

Як зазначалось раніше, заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено. Домоволодіння АДРЕСА_1 виділено у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .. Розподілено приватизовану земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий №0:04:096:0003) згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 серпня 2010 року та виділено: у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 201 кв.м з боку фасадної межі, правої бокової межі та задньої межі з улаштуванням виходу на АДРЕСА_1 , у спільну сумісну дольову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 401 кв.м. з боку фасадної межі, лівої бокової межі та задньої межі з існуючим входом на вулицю Биковського. З метою розподілу земельної ділянки знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» за власний рахунок. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49888 гривень компенсації.

Заочне рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 грудня 2010 року сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 зверталась до суду з заявою про роз`яснення судового рішення в частині хто саме має знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И». Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.12.2014 року відмовлено в роз`ясненні рішення.

В грудні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині покладення на ОСОБА_2 обов`язок знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» за власний рахунок. Додатковим рішенням Дніпровського районного суду від 16 грудня 2014 року викладено резолютивну частину рішення від 02 грудня 2010 року в іншій редакції, фактично доповнивши його вказівкою, «З метою розподілу земельної ділянки покладено на ОСОБА_2 обов`язок знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» за власний рахунок».

21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі, в якому просив вказати, що «домоволодіння АДРЕСА_1 виділити (передати) у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , мотивуючи її тим, що ними сплачено на користь ОСОБА_2 компенсацію визначеній судом у сумі 49888 грн, що підтверджується постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 30.01.2014 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні заяви, з тих підстав, що з матеріалів справи не вбачається, що сторони не давали пояснення з приводу позовних вимог, викладених в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 02 жовтня 2010 року.

17 серпня 2015 року ОСОБА_2 здійснила державну реєстрацію права спільної часткової власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в складі : житловий будинок літ.А, при ньому є: літня кухня «Б», гараж «Д», туалет «Г», сараї «Е», «Ж», «З», навіс «И», душ «К», огорожа № 1,2, мостіння І, загальною площею 86,9 кв.м., житловою площею 58,4 кв.м. підставою права виникнення права власності вказано - ухвала Дніпровського районного суду від 03.07.2009 року. (а.с.17).

29 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договори купівлі-продажу належних ОСОБА_3 земельної ділянки та 1/3 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд та будівель домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.33-36).

ОСОБА_1 звернувшись до суду в грудні 2016 року з позовом про припинення права на частку у спільному майні та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 фактично вказував, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 грудня 2010 року припинено право ОСОБА_2 на частку у спільному майні ОСОБА_2 в зв`язку з виплатою їй компенсації за належну їй частку.

Разом з тим, за клопотання позивача судом першої інстанції 21 лютого 2017 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої посталено запитання:

1. Які роботи в будівлях і в спорудах зроблені ОСОБА_1 в період часу з 2011 по 2016 рік на земельній ділянці розміром 401 кв. м., що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_1 після проведення їм реконструкції в 2009 році та визначити ринкову вартість вищевказаного домоволодіння частини спадкової маси, виділену у власність ОСОБА_2 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона у цивільній справі №2-75/09 від 03.07.2009 року;

2. Визначити, станом на день розгляду справи, частку в праві власності на 1/3 частину спадкової маси, виділеної ОСОБА_2 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року у цивільній справі № 2-75/09 по відношенню домоволодіння, розташованого на земельній ділянці розміром 4001 кв. м., у дворі будинку АДРЕСА_1 .

З висновку № 74 судової-будівельно-технічної експертизи складеної 27 грудня 2017 року судовим експертом ОСОБА_7 вбачається, що перелік робіт, виконаних в будівлях та спорудах, розташованих на земельній ділянці площею 401 м2 по АДРЕСА_1 в період з 2011 року по день огляду об`єкту після проведення реконструкції в 2009 році надано в дослідницькій частині. Ринкова вартість вказаного житлового будинку станом на грудень 2017 року становить 1 161 774 гривень. В сучасному домоволодінні АДРЕСА_1 частка ОСОБА_2 складає 5/100. Ринкова вартість 5/100 житлового вказаного будинку станом на грудень 2017 року становить 58 089 гривень.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, суд першої інстанції виходив з того, що ринкова вартість спірного житлового будинку станом на грудень 2017 року становить 1161774 гривень, тому відповідач має сплатити ОСОБА_2 1/3 частку вказаної вартості, а саме 387 258 гривень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції не врахував, що на час проведення експертизи об`єкт дослідження - будинок по АДРЕСА_1 взагалі не відповідає характеристиці об`єкту нерухомості, на який ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року по справі №2-75-09 про закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було визнано право власності по 1/3 частини.

Я вбачається зі змісту експертизи № 106 судової будівельно-технічної експертизи від 16 серпня 2010 року загальна площа жилого будинку складала 86,9 м.2 в їх числі жила площа - 58,4 м.2 і лише 51/100 від вказаного домоволодіння становила частка спадкової маси на яку було визнано право власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/3 частці.

З висновку № 74 судової-будівельно-технічної експертизи складеної 27 грудня 2017 року вбачається, що житловий будинок з мансардою має загальну площу 156,7 м2, у т.ч. житлова 49,3 м2, та має додаткові будівлі та споруди.

Доказів, що вказані переобладнання (добудови, реконструкції) були здійснені з дотриманням вимог законодавства та введені в експлуатацію, матеріали справи не містять. Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний ) житловий будинок вбачається, що ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво літ.м/с, літ Л, приміщення 1-7, 1-8.

Враховуючи, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 грудня 2010 року задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (після уточнення та доповнення позовних вимог 02.10.2010 року про визнання за позивачами права власності на домоволодіння зі сплатою відповідачці компенсації вартості її частки у майні, поділ якого є неможливим), домоволодіння АДРЕСА_1 виділено у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49 888 гривень компенсації 1/3 вартості домоволодіння, колегія суддів вважає, що під час розгляду даної справи не встановлено, не доведено а ні позивачем, а ні відповідачем, яка частка у вказаному сучасному домоволодінні належить позивачці на праві власності.

Характер поділу земельної ділянки (виділення у власність ОСОБА_2 1/3 частини земельної ділянки з виділенням її в натурі), зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» з метою розподілу земельної ділянки, зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_2 49 888 гривень компенсації 1/3 вартості домоволодіння свідчить про те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 грудня 2010 року припинено право власності ОСОБА_2 у вказаному домоволодінні.

Колегія суддів не погоджується з доводами представника відповідача, що Дніпровський районний суд м.Херсона ухвалюючи 02 грудня 2010 року не припинив право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку в домоволодінні, оскільки в мотивувальній частині рішення суд, як на підставу задоволення позову, вказав лише ч.3 ст. 358 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1-3 статті 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 364 ЦК передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

2.Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частину другу статті 364 доповнено абзацом третім згідно із Законом № 1878-VI від 11.02.2010\

3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За положеннями статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Оскільки рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року не оскаржувалось учасниками справи та виконано в повному обсязі (сплачено компенсацію за частку у спільному майні, знесено будівлі літ. «Д», літ. «Б», літ. «Е», літ. «И», виділено в натурі земельну ділянку) у суду відсутні підстави для задоволення позову про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/ 3 частку та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/3 частку у домоволодінні АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 401 м2, загальною площею 156,7 м2, у т.ч. житлова 49,3 м2 та додаткові будівлі та споруди (в їх числі самовільне будівництво).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Той факт, що після ухвалення рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 грудня 2010 року та отримання компенсації за належну їй 1/3 частку у спірному майні, ОСОБА_2 17.08.2015 року здійснила державну реєстрацію ухвали Дніпровського районного суду від 03.07.2009 року, яким за нею визнано право власності на 1/3 частку домоволодіння, яке станом на 17.08.2015 року в натурі не існувало та 1/3 частку будівель, які вже були знесені на виконання рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 грудня 2010 року, не породжує її право власності на вказану частку у спірному майні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшла заява про винесення окремої ухвали відносно адвоката ОСОБА_8 , яку спрямувати до Головного управління ДПС в Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі та Раді адвокатів Херсонської області для вжиття відповідного реагування.

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Із змісту поданої заяви не вбачається беззаперечна наявність ознак порушення законодавства України адвокатом Бережним В.М., а тому, на думку колегії суддів, без проведення окремої додаткової перевірки, відсутні підстави для винесення окремої ухвали в зв`язку із обставинами, зазначеними заявником.

Разом із цим, слід також зазначити, що заявник не позбавлена права на звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою (повідомленням) в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бережного Віктора Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: С.В. Радченко

Г.В. Семиженко