ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/227/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Хома М. В.,

озглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/16242/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року, ухваленого суддею Сташків Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно сплаченої вартості проїзду та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення протиправно сплаченої вартості проїзду у розмірі 12 гривень та 1 гривню моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 24 вересня 2020 року на зупинці у с. Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області він здійснив посадку у маршрутний транспортний засіб за маршрутом «Тернопіль-Маловоди», який належить відповідачу. При посадці він пред`явив водію ОСОБА_3 посвідчення учасника бойових дій, яке дає право пільгового безкоштовного проїзду. Однак, водій повідомив, що у нього вже є двоє пільговиків та для того, щоб він здійснив поїздку необхідно сплатити вартість проїзду в розмірі 12 гривень, яку він і сплатив. Проте, про вчинення адміністративного правопорушення водієм, повідомив поліцію, яка з`ясувала обставини справи. Вважає, що працівник відповідача протиправно вимагав з нього оплату проїзду, а тому ця сума підлягає стягненню з перевізника.

Крім цього, вказаними протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях і яку оцінює у сумі 1 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно сплаченої вартості проїзду та відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 протиправно стягнуту вартість проїзду у розмірі 12 гривень та моральну шкоду у розмірі 1 гривня.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції всупереч положенням ч. 6 ст. 279 ЦПК України відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Адже предмет доказування у цій справі вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, зокрема, допиту свідків.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не поступив.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 06 квітня 2016 року. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

Відповідно до п. 7 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни учасникам бойових дій надаються такі пільги як безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 здійснив посадку у маршрутний транспортний засіб Тернопіль-Маловоди, а водій ОСОБА_4 взяв плату за проїзд у нього в розмірі 12 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснює транспортні (пасажирські) перевезення за маршрутом «Тернопіль-Маловоди». Водій ОСОБА_5 є найманим працівником.

Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції потрібно змінити лите тому, що суд не допитав свідка ОСОБА_6 .

Як вбачається із матеріалів справи 25 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, згідно з якою просив суд врахувати ту обставину, що він здійснює транспортні (пасажирські) перевезення по маршруту «Тернопіль-Маловоди». Водій ОСОБА_4 працює у нього водієм як найманий працівник. Відповідач підтверджує той факт, що 24 вересня 2020 року водій ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_1 плату за проїзд у розмірі 12 грн. На підставі наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього 12 грн. стягнутої вартості за проїзд та 1 грн. моральної шкоди визнав у повному обсязі. (а.с. 38)

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Сду № 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, характер та обсяг моральної шкоди, заявленим самим же позивачем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди в сумі 1 грн.

Посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не допитано свідка ОСОБА_8 , колегія суддів не приймає до уваги та вважає, що це не є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду, оскільки відповідальність несе роботодавець ФОП ОСОБА_2 а не найманий працівник.

Також, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача в дохід держави 420,40 грн. судового збору, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року- залишити без зміни.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

М.В. Хома