03 лютого 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
за участі секретаря судового засідання - Тимошенко К.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Торгівельна Фірма СМ» про стягнення грошових коштів, -
Ухвалою суду від 17.09.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
29.10.2020 року до суду надійшло письмове клопотання від представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, в своїх письмових заявах від 02.11.2020 року та від 21.12.2020 року позивачка просила суд про розгляд справи без її участі та про задоволення в повному обсязі її позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи за відомою позивачу та суду адресою місця знаходження, про при чини неявки суд не повідомив.
Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити розгляд справи в заочному порядку.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Позивачка здійснила оплату товару, що підтверджується:
- прибутковим касовим ордером № 236 від 03 липня 2020 року з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 03 липня 2020 року;
- замовленням покупця № КВ000001295 від 01 липня 2020 року;
- рахунком на оплату по замовленню № СМВ00000101 від 01 липня 2020 року.
- 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля;
- 46.18 Діяльність агентів, що спеціалізуються на торгівлі Окремим видам товарів;
- 46.62 Оптова торгівля механічними верстатами;
- 47.78 Інші види роздрібної торгівлі новими товарами в спеціалізованих магазинах.
Як зазначила у своєму позові позивачка між нею та ОСОБА_2 була домовленість, що всі розрахункові квитанції, тощо, будуть оформлені 01 липня 2020 року, що підтверджується роздруківкою з «Вайберу».
Згідно таких роздруківок, 29 липня 2020 року ОСОБА_2 повідомлено позивачку, що товар сміттєзбірник 3x10 л, повн. висун.. нерж. сталь буде доставлено до кінця тижня, тобто до 02 серпня 2020 року в пункт отримання в місто Київ.
Однак, як зазначила у позові позивачка, станом на 09 вересня 2020 року - день звернення до суду товар вона не отримала, грошові кошти на загальну суму 8 320 грн. їй не повернуті, відповідач ігнорує будь-які її спроби врегулювати спір в досудовому порядку.
Позивачка зверталася до відповідача з письмовою претензією про повернення грошових коштів від 04 вересня 2020 року, проте така залишилася поза увагою відповідача, тому позивачка була змушена звернутися до суду.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Отже, надані позивачкою прибутковий касовий ордер № 236 від 03 липня 2020 року з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 03 липня 2020 року, замовленням покупця № КВ000001295 від 01 липня 2020 року, рахунком на оплату по замовленню № СМВ00000101 від 01 липня 2020 року є належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості.
Відповідно до роздруківки з месенджеру «Вайбер» вбачаєтеся, що позивачка та ОСОБА_2 домовились про передачу грошових коштів загальною сумою - 8 320 грн. та позивачка здійснила переказ таких грошових коштів, після чого, ОСОБА_2 надіслав їй прибутковий касовий ордер № 236 від 03 липня 2020 року з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 03 липня 2020 року, замовленням покупця № КВ000001295 від 01 липня 2020 року, рахунком на оплату по замовленню № СМВ00000101 від 01 липня 2020 року та повідомив, що товар - сміттєзбірник буде доставлено до кінця тижня тобто до 02 серпня 2020 року включно в пункт отримання тобто в місто Київ.
В своєму рішенні Господарський суд Одеської області від 23 квітня 2019 року по справі № 916/2900/18 дійшов висновку, що роздруківка з месенджеру «Вайбер» є належним та допустимим доказом по справі.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, позивачка сплатила грошову суму за товар, однак відповідач не передав товар у власність позивачки.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:
1) захист своїх прав державою;
2) належну якість продукції та обслуговування;
3) безпеку продукції;
4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця);
5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;
6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;
7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Таким чином, право позивачки на розірвання угоди (замовлення) покупця №СМВ00000101 від 01 липня 2020 року за замовленням та повернення сплаченої за товар грошової суми в розмірі - 8 320 грн. в даному випадку виникає після 02 серпня 2020 року, а саме коли було виявлено, що Товар не прийшов в пункт призначення тобто в місто Київ.
Згідно із п. 1.4 Правил продажу товарів на замовлення та поза торгівельними або офісними приміщеннями, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, суб`єкт господарювання зобов`язаний забезпечити споживачів необхідною, достовірною, своєчасною та доступною інформацією про перелік послуг, що надаються, тарифи на них, час приймання і видачі замовлень, асортимент і ціни на товари, що пропонуються до продажу, години доставки замовлень, споживчі властивості товарів, строки їх придатності до споживання або гарантійні строки та строк служби.
Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на її користь грошових коштів в розмірі 8 320.00 грн., оскільки вони є доведеними позивачкою під час розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. Конституційний Суд України Рішенням від 30 вересня 2009 року N 23- рп/2009 у справі N 1-23/2009 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) постановив, що положення частини першої ст. 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.
Оскільки позивачка не володіє спеціальними знаннями в галузі права та не може самостійно ефективно здійснити захист та відновити порушені діями відповідача свої законні права та інтереси, нею було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги із адвокатом Ясинецьким Олегом Анатолійовичем (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4623, видане Київської ККДКА від 26.07.2011).
Позивачкою було надано суду розрахунок суми судових витрат, які нею було понесено в зв`язку з підготовкою та розглядом її позову судом, договір про надання правничої допомоги від 02.09.2020 року, акт наданих послуг від 09.09.2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №24 на суму 5 000.00 грн.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої (правової) допомоги згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 02 вересня 2020 року становить - 5 000.00 грн. 00 коп., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.
Щодо клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн., які пов"язані з участю представника позивачки - адвоката Ясинецького О.А. в судовому засіданні, що призначене судом на 05.11.2020 року на 14 год. 30 хв., то таке задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається з довідки, складеної секретарем судових засідань Тимошенко К.Г. розгляд справи було знято зі складу, судовий розгляд в цей день не відбувся.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у справі у вигляді судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-80, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 273, 280 ЦПК України суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Торгівельна Фірма СМ» про стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Приватного підприємства «Торгівельна Фірма СМ» на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд м. Києва або безпосередньо до суду апеляційної інстанції
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи