КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/706/2021
Справа 753/8647/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В. в м. Київ 17 вересня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року позивач ПАТ «СК «АРКС» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилався на те, що 07 червня 2016 року ПАТ «СК «АРКС» та ПАТ «ФОЗЗІ РІТЕЙЛ» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 165а6ц5, за умовами якого застраховано транспортний засіб BMW 740 д.н.з НОМЕР_1 .

03 червня 2017 року о 15:30 в м. Київ, вул. Харченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 740 д.н.з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля ГАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , власник автомобіля ОСОБА_3 , внаслідок чого було пошкоджено застрахований автомобіль. Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.3.б, 22.2 Правил дорожнього руху України.

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхових актів та умов договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 159764,48 грн., яке АТ «СК «АРКС» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяви страхувальника на СТО згідно платіжних доручень відповідно до акту виконаних робіт. Відповідно до звіту № 67/2017 про оцінку транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 740 д.н.з НОМЕР_1 складає 178031,69 грн. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця події ОСОБА_1 була застрахована в АТ СГ «ТАС» згідно полісу № АК/5547307, до якого звернувся позивач і отримав виплату страхового відшкодування в розмірі 100000 грн. За таких обставин, сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову, становить 59764,48 грн.

На підставі вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «АРКС» 59764,48 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на судовий збір.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «АРКС» 59764,48 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року та включити до резолютивної частини рішення зобов`язання про передачу передньої правої блок-фари від автомобіля BMW 740 д.н.з НОМЕР_1 одразу після відшкодування ОСОБА_1 збитків за пошкоджене майно, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що в порядку досудового вирішення спору у відповідь на претензію позивача він вперше звернувся до нього із заявою про повернення пошкодженого майна, яке згідно адвокатського запиту, знаходиться у позивача, з пропозицією альтернативи - зменшення регресної вимоги.

Вказував, що суд не врахував аргументи відповідача, які базуються на презумпції рівноваги майнових інтересів сторін та позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначеній у постанові Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме, що при ухваленні рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, повинен одночасно вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Таким чином, право відповідача, який має право отримати пошкоджені деталі, не ставиться в залежність від їх конкретної оцінки.

У зв`язку з тим, що пошкоджена фара була передана представнику позивача, то відповідач разом з відзивом на позов подав до суду заяву, в якій просив повернути йому, як завдавачу шкоди, пошкоджене майно, виконавши вимогу, однак в рішенні суд першої інстанції вказав, що в межах даного спору відсутні підстави для відшкодування (повернення) заміненої деталі. Ухваливши оскаржуване рішення, без з`ясування всіх обставин, залишивши не врегульованими до кінця спірні питання, суд першої інстанції таким чином переклав на відповідача непомірний тягар ефемерного судового захисту.

Зазначив, що в питанні передачі завдавачу шкоди майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, сформувалась чітка судова практика, і наводив відповідні постанови Верховного Суду.

Посилався на порушення судом норм процесуального права, а саме ст. 6, 10, 12, 13, 77-80, 84, 228, 229, 263-265 ЦПК України, вказуючи, що суд робив неправомірні висновки на підставі припущень та без належного дослідження всіх обставин справи, оскільки жодного належного обґрунтування своїх висновків та дослідження існуючих доказів суд не надав, знехтував встановленням порядку з`ясування обставин справи і дослідження доказів, та безпосередньо не дослідив докази у справі.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зазначив, що у разі задоволення позову без передання відповідачеві пошкодженої деталі очевидно і явно буде порушений принцип пропорційності (справедливої рівноваги) між інтересами держави (суспільства), які полягають у забезпеченні законності і дотримання всіма суб`єктами господарських відносин правових норм захисту прав осіб та інтересами відповідача, який так чи інакше страждає від такого втручання. В разі задоволення позову втручання держави в особі суду у право відповідача на мирне володіння майном буде протиправним, адже буде суперечити принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказував, що висновки суду першої інстанції не відповідають принципу справедливості та не забезпечують ефективний захист права відповідача, оскільки судом порушено право відповідача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції, яка вимагає від суду демонстрації судового процесу в такій формі, щоб особа бачила, що правосуддя відбувається, що сприяє відновленню довіри до судової системи.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча двічі належним чином повідомлявся про місце, дату і час розгляду справи і в зв`язку з його неявкою відкладався розгляд справи, призначений на 23 грудня 2020 року.

03 лютого 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, де представник позивача заперечував проти задоволення скарги і просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 07 червня 2016 року АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПАТ «СК «АРКС», та АТ «Фоззі Рітейл» уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 165а6ц5, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем BMW740 д.н.з. НОМЕР_1 , за умовами якого страховим ризиком вважається також збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 28.12 договору, при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів. що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. За умовами договору, вигодонабувачем є ПАТ «Таскомбанк» на підставі кредитного договору № 1057 від 03 червня 2016 року (а. с. 32 - 37).

АТ «Фоззі Рітейл» є власником автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07 червня 2016 року (а. с. 40).

03 червня 2017 року АТ «Фоззі Рітейл» звернулося до АТ «СК «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а. с. 30 - 31).

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року встановлено, що 03 червня 2017 року в м. Києві по вул. Харченка ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п. 2.3 б), 22.2 ПДР України під час руху не стежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого відбулося падіння вантажу на автомобіль БМВ д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортного засобу; своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 11).

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 399028, учасники дорожньо-транспортної пригоди: автомобіль ГАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , власник ОСОБА_3 , водій ОСОБА_1 ; автомобіль BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 , власник АТ «Фоззі Рітейл», водій ОСОБА_2 (а. с. 12).

На а. с. 13 знаходиться копія страхового акту № АХА2219889 від 26 липня 2017 року, яким визначено суму відшкодування АТ «Фоззі Рітейл» 138660,72 грн.

На а. с. 14 - 15 знаходиться копія рахунку-фактури № А-31760 від 10 червня 2017 року, виставленого платнику АТ «Фоззі Рітейл» за ремонт автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 , в розмірі 144438,25 грн., ПДВ 28867,65 грн.

На а. с. 16 знаходиться копія страхового акту № АХА2237282 від 25 жовтня 2017 року, яким визначено суму відшкодування АТ «Фоззі Рітейл» 21103,76 грн.

На а. с. 17 - 19 знаходиться копія акту виконаних робіт № А-295276 від 30 вересня 2017 року АВТ Баварія Київ, клієнт ПАТ «АХА Страхування», за ремонтно-відновлювальні роботи відносно автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 в розмірі 21103,76 грн.

На а. с. 20 - 24 знаходиться копія звіту № 57/2017 про оцінку матеріального збитку, складеного 14 червня 2017 року оцінювачем ОСОБА_4 за заявою АТ «СК «АХА Страхування», згідно якого матеріальний збиток без урахування втрати товарної вартості, завданий власникові BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді 03 червня 2017 року, за умови проведення відновлювального ремонту на СТО офіційного дилера BMW в Україні - ТОВ «АВТ Баварія-Київ» (згідно з умовами договора КАСКО), складає 178031,69 грн., в тому числі ПДВ.

Листом від 26 липня 2017 року АТ «Таскомбанк» повідомило АТ «СК «АХА Страхування» про відсутність заперечень, як вигодонабувача по договору страхування № 165а6ц5 від 07 червня 2016 року, проти виплати страхового відшкодування у розмірі 173325,90 грн. на СТО ТОВ АВТ «Баварія» з метою відновлення транспортного засобу (а. с. 41).

На а. с. 9 знаходиться копія платіжного доручення № 355 462 від 27 липня 2017 року, яким ПАТ «СК «АХА Страхування» сплачено на користь ТОВ АВТ Баварія Київ 138660,72 грн., призначення платежу - страхове відшкодування згідно акту № АХА2219889, ФОЗЗІ РІТЕЙЛ АТ.

На а. с. 10 знаходиться копія платіжного доручення № 383 346 від 26 жовтня 2017 року, яким ПАТ «СК «АХА Страхування» сплачено на користь ТОВ АВТ Баварія Київ 21103,76 грн., призначення платежу - страхове відшкодування згідно акту № АХА2237282, ФОЗЗІ РІТЕЙЛ АТ.

Автомобіль ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_2 є забезпеченим транспортним засобом на підставі полісу АК/5547307 у ПАТ «СГ «ТАС», страхувальник - ТОВ «Буддизайн-21» (а. с. 42).

23 листопада 2017 року ПАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 138660,72 грн. (а. с. 43).

09 серпня 2018 року ПАТ «СК «АХА Страхування» направило на адресу ОСОБА_1 претензію про регресні вимоги, в якій вимагало протягом семи днів з моменту отримання цієї претензії в добровільному порядку сплатити на рахунок ПАТ «СК «АХА Страхування» суму боргу в розмірі 59764,48 грн. (а. с. 7).

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 направив відповідь на претензію ПАТ «СК «АХА Страхування», в якій просив у випадку залишення без змін вимоги про стягнення з нього суми регресного відшкодування повернути йому майно - передню праву блок-фару від автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 , яка була замінена через пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, або у випадку неможливості повернення йому майна - суттєво зменшити суму регресного відшкодування, про що його повідомити (а. с. 76 - 77).

Згідно листа ТОВ «АВТ Баварія Київ» від 26 травня 2020 року № 090 на адвокатський запит, після дорожньо-транспортної пригоди було проведено заміну передньої право блок-фари автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 на нову; стара (пошкоджена) фара від автомобіля була передана представнику СК «АХА «Страхування» (а. с. 81).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, оскільки вина ОСОБА_1 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої забезпечений в ПАТ «СК «АРКС» автомобіль АТ «Фоззі Рітейл» BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 отримав механічні ушкодження, була встановлена постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року, дані обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та 993 ЦК України регулюють суброгаційні зобов`язання, які виникають у страховика за договором добровільного страхування майна та винною особою у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічно, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, оскільки відповідач є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка є страховою подією і в результаті якої завдано майнової шкоди власнику пошкодженого автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 - АТ «Фоззі Рітейл», із яким у ПАТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту і на підставі страхових актів від 26 липня 2017 року, 25 жовтня 2017 року та розрахунку суми страхового відшкодування виплачено на користь СТО офіційного дилера, який проводив ремонтно-відновлювальні роботи, ТОВ АВТ «Баварія Київ» 159764,48 грн., а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як водія наземного транспортного засобу згідно полісу № АК/5547307 застрахована у ПАТ «СГ «ТАС» з лімітом відповідальності в розмірі 100000 грн., у позивача як правонаступника ПАТ «СК «АХА Страхування» дійсно виникло право на стягнення з відповідача суми невідшкодованих збитків.

В даній частині висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються і з ними погоджується апеляційний суд.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно наявного в матеріалах справи полісу АК 5547307 (а. с. 42) власником автомобіля ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_2 є ТОВ «Буддизайн-21», однак, оскільки відповідачем у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу не зазначалось, що він є працівником цього підприємства іщо дорожньо-транспортна пригода відбулась під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст. 1172 ЦК України, яка в такому випадку покладає відповідальність за шкоду, заподіяну працівником, на юридичну особу, та що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки ТОВ «Буддизайн-21», яке не брало участі в справі.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані і непідтверджені належними доказами доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ст. 6, 10, 12, 13, 77-80, 84, 228, 229, 263-265 ЦПК України, та порушення права відповідача на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і що в разі задоволення позову втручання держави в особі суду у право відповідача на мирне володіння майном буде протиправним, та суперечити принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд враховує, що правова конструкція втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном в рамках Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується у правовідносинах з органами державної влади, а не між фізичними особами.

Разом із тим, у відзиві на позовну заяву відповідач просив при ухваленні рішення по справі вирішити питання про передачу йому передньої правої блок-фари від автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 після відшкодування збитків як особі, відповідальній за шкоду (а. с. 72).

Суд першої інстанції, визнавши важливими доводи відповідача, викладені у запереченнях, не врахував їх, виходячи з того, що в даній галузі для визначення вартості заміненої деталі необхідні спеціальні знання та відповідні докази вартості, відтак в межах даного спору відсутні підстави для відшкодування (повернення) заміненої деталі, і зауважив, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з окремим позовом щодо відшкодування вартості пошкодженої деталі (її повернення) в позовному провадженні у порядку цивільного судочинства.

З такими висновками апеляційний суд погодитися не може, виходячи із наступного.

За змістом п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. У разі не обговорення у резолютивній частині судового рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, про необхідність передачі транспортного засобу, який не може використовуватись за призначенням, особі, відповідальній за шкоду після повного відшкодування збитків, звернення такої особи до суду з таким позовом є необґрунтованим, оскільки таке питання мало бути вирішено судом одночасно зі стягненням заподіяних збитків. У разі неповернення добровільно після відшкодування збитків такого транспортного засобу його може бути повернуто в примусовому порядку державним виконавцем, але якщо таке зазначено в рішенні суду.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 04 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Такі ж правові висновки підтримуються Верховним Судом у своїх постановах, зокрема в постанові від 13 листопада 2020 року, справа № 359/5348/17, від 15 квітня 2020 року, справа № 233/1210/17, від 24 жовтня 2018 року, справа № 523/3148/16-ц.

Так, згідно відповіді ТОВ «АВТ Баварія Київ» від 26 травня 2020 року № 090, права передня блок-фара автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 була замінена на нову, а стара (пошкоджена) фара - передана СК «АХА «Страхування» (а. с. 81).

Згідно акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складеного оцінювачем ОСОБА_4 06 червня 2017 року при підготовці звіту про оцінку матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 , блок-фара права передня має зчіси та подряпини (а. с. 25).

Вартість правої передньої блок-фари згідно ремонтної калькуляції становить 109780,04 грн. (а. с. 23).

Як вбачається із звіту № 67/2017 про оцінку матеріального збитку від 12 липня 2017 року, дослідження за п. 1.4, оцінювачем визначено коефіцієнт фізичного зносу складових, які належать до заміни, в 0,00 (а. с. 21).

Наведене дає підстави для висновку, що права передня блок-фара автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 , яка була замінена на нову в ході ремонтно-відновлювальних робіт, не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність.

За таких обставин, оскільки відповідачем було подано заяву про передачу йому як заподіювачу шкоди заміненої запчастини (права передня блок-фара автомобіля BMW740 д.н.з. НОМЕР_4 ), яке не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд першої інстанції зобов`язаний був розглянути таку заяву, але безпідставно усунувся від цього, залишивши спір невирішеним.

Висновки суду першої інстанції, що в межах даного спору відсутні підстави для відшкодування (повернення) заміненої деталі, не узгоджуються із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, і є помилковими.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши висновків про наявність у позивача правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не розглянув заяву щодо передачі відповідачу майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, а отже не встановив усіх обставин, що мають значення для справи, і неправильно застосував норми матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не дотримано право відповідача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди по суті, апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 28.22 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 165а6ц5 від 07 червня 2016 року, у разі коли страхове відшкодування за пошкоджені агрегати, деталі або весь транспортний засіб сплачено у розмірі їх повної вартості, страховик має право на одержання від страхувальника цих агрегатів, деталей або транспортного засобу.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку, з урахуванням умов договору добровільного страхування, ПАТ «СК «АРКС» є належною особою, до якої відповідач як заподіювач шкоди має право звертатися з вимогою про передачу йому пошкодженої і заміненої деталі.

Разом із тим, оскільки станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази, що пошкоджена деталь знаходиться у позивача і він об`єктивно зможе виконати судове рішення у разі покладення на нього зобов`язання про передачу фари, апеляційний суд не вбачає, що задоволення позову у такий спосіб призведе до ефективного вирішення спору.

Враховуючи, що позивачем вартість пошкодженої деталі суду не повідомлена і відповідні докази в матеріалах справи відсутні, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно вирішити питання щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача на користь ПАТ «СК «АРКС».

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позивач, дійсно маючи право на стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не виконав процесуального обов`язку щодо доведення його розміру.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ПАТ «СК «АРКС» під час розгляду не знайшов свого підтвердження, є недоведеним, відтак задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування, із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС» в позові до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.