ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2571/19 Головуючий суддя І інстанції Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/818/858/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Подус Г.С., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Головного управління національної поліції в Харківській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

встановив:

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Прокуратури Харківської області, Головного управління національної поліції в Харківській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Після уточнення остаточно посилався на норми ст.1174 ЦК України.

Позовна заява мотивована тим, що посадові особи прокуратури та поліції не здійснювали вчасно передбачені законом дії за його заявою по факту зникнення його неповнолітньої доньки, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди.

Вказав, що 07.07.2012 року він звернувся до прокуратури Харківської області з приводу незаконного перенаправлення через державний кордон України його малолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак Прокуратура ніякої відповіді йому не надала.

Вказав, що 04.06.2018 року він з цього приводу також звернувся з заявою про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. 04.10.2018 року Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова зобов`язано Шевченківський ВП ГУ НП в Харківській області внести відомості до ЄРДР про вчинення злочину за ч. 2 ст. 332 КК України. 23.10.2018 року слідчим Островерх А.О. видано витяг з ЄРДР з правовою кваліфікацією ст. 356 КК України. 05.12.2018 року ОСОБА_1 в порядку ст. 303 КПК України звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова на бездіяльність, 15.01.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова прийнято ухвалу про зобов`язання слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 . На протязі майже 2 років слідчим не проводять жодних дій.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 вказав, що своїми тривалими неправомірними діями відповідач завдав йому моральної шкоди, та просив суд позов задовольнити, захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяною йому неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінальної справи №0004016, а також стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди з урахуванням уточнення (Вх. №41102 від 02.09.2019 р.) в розмірі 2532096,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі Прокуратура Харківської області просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вирішити питання щодо судових витрат, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, повернути прокуратурі за рахунок держави судовий збір за внесення апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення необґрунтоване, прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права ст.ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України та порушенням норм процесуального права ст.ст. 76-81, 263-264 ЦПК України, суд не надав належної оцінки доводам представників відповідачів.

Вказала, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності.

Посилається на правові висновки в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 641/2328/17, в постановах Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 638/11414/18, від 01.04.2020 у справі № 641/7772/17, від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17, від 20.05.2020 у справі № 337/3375/17, від 20.05.2020 у справі № 639/6736/18, від 23.06.2020 у справі № 554/108/18, від 25.06.2020 у справі № 520/14/19, від 30.06.2020 у справі №641/7984/17, від 03.07.2020 у справі № 686/27965/19.

Вказала, що ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач. Сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР, а також скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити доводи апеляційної скарги, врахувати правові висновки викладені Верховним судом у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №648/14009/17.Визначити розмір моральної шкоди самостійно виходячи із внутрішнього переконання на підставі оцінки наявних в матеріалах справи доказів і обставин справи, враховуючи обставини порушення прав відповідачем, а також систематичності бездіяльності відповідача, кожний випадок якої позивач був змушений оскаржувати в судовому порядку, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу юрисконсульт відділу правового забезпечення ГУНП в Харківській області Маслош С.М. просить задовольнити апеляційну скаргу прокуратури Харківської області, рішення скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, з підстав недоведеності позову.

Вказав, що з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається безспірних доказів, що внаслідок протиправної бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області безпосередньо позивачу завдано моральної шкоди. Позивач не міг пояснити якими саме конкретними діями чи бездіяльністю поліцейських Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області чи прокуратури Харківської області йому завдано моральної шкоди, в чому полягає завдана моральна шкода, який її конкретний розмір в кожному випадку. Посилання позивача на неодноразові звернення до суду з скаргами є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора лід час досудового розслідування гарантовано статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Такої ж правової позиції в аналогічних справах дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 23.03.2016 у справ № 2319/1665/12, ухвала від 24.05.2016 у справі № 646/2733/16-ц, ухвала від 01.11.2017 у справі № 464/172/16-ц, ухвала від 02.11.2017 у справі Х_ 751/10092/16-ц) та Верховний Суд (постанова від 04.07.2018 по справі № 641/2328/17; постанова від 31.10.2018 по справі 646/5224/17 постанова від 10.10.2018 по справі № 640/3837/17; постанова від 28.11.2018 по справі № 638/9055/15-ц).

Зазначив, що із аналізу довідки, наданої слідчим щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_1 опитаний стосовно вчиненого кримінального правопорушення, його залучено в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0004016. Тобто, клопотання позивача подане слідчому розглянуто.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності факту завдання позивачу з вини відповідачів моральної шкоди. З посиланням на недоведеність, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України, а в подальшому і закриття кримінального провадження, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 2 статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 3 Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини як джерело права.

Судом встановлено, що 07 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області щодо організації перевірки за фактом незаконного переправлення через державний кордон України його малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокуратура проігнорувала його заяву, перевірку не здійснювала, відповідь не надала. В черговий раз він 04.06.2018 звернувся із заявою та повідомив про кримінальне правопорушення за ч.3 ст.332 КК України щодо його дочки, яке вчасно не було розглянуто.

Внаслідок цього ОСОБА_1 був змушений звертатися до суду із відповідною заявою із оскарженням бездіяльності Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2018 року згадану скаргу було задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області внести до ЄРДР відомості по заяві ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 04.06.2018 та визнати ОСОБА_1 потерпілим (а.с. 5).

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0004016 було 18.10.2018 зареєстроване на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова, слідчий Островерх А.О., прокурор Овод К.К., Рабцун М.О., заявник - потерпілий ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією по ст. 356 КК України (а.с. 6).

28 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області к-ну Островерх А.О. із клопотанням допитати його в якості потерпілого (а.с. 7).

05 грудня 2018 року ОСОБА_1 оскаржив до суду бездіяльність слідчого і прокурора та недотримання строків розгляду клопотання по справі про визнання його потерпілим та його допиту (а.с. 8, 9).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2019 скаргу згадану ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язаний слідчий Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області, в провадження якого знаходиться кримінальне провадження № 0004016 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.11.2018 року. При цьому суд встановив бездіяльність слідчого, що є порушенням ч. 1 ст. 220 КПК України про розгляд таких клопотань протягом трьох днів (а.с. 10).

Матеріалами кримінального провадження №0004016, яке було оглянуто в судовому засіданні, було встановлено, що матеріали містять лише витяг з ЄРДР, повідомлення про початок розслідування. Тобто з дати внесення відомостей до ЄРДР жодних дій з боку правоохоронних органів тривалий час не вчинялось. У справі також відсутні копії ухвал та клопотань ОСОБА_1 , з якими він звертався до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до правової позиції, яка при встановленні аналогічних обставин викладена Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Тому, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України у даному випадку позивач має довівести факт протиправної поведінки стосовно нього, які описані у ст.ст. 23, 1167 ЦК України у вигляді підстав для спричинення моральної шкоди, яка в таких випадках презюмується, а також - її розмір, а на відповідача (органу державної влади) покладається процесуальний тягар доказування правомірності таких дій (бездіяльності) посадових (службових) осіб та спростовування презумпції своєї вини у заподіянні шкоди.

Доводи позовних вимог про відшкодування моральної шкоди належним чином підтверджені вищевказаними обставинами справи та відповідачем не спростовані. На протязі більше півроку слідчим не було проведено жодних процесуальних дій. Після того, як позивач реалізував своє право на оскарження бездіяльності слідчого, з боку слідчого не було вчинено жодної дії спрямованої на збирання доказів чи розслідування кримінального провадження. Тобто оскарження бездіяльності слідчого з боку позивача хоча і мало місце, однак жодним чином не вплинуло на хід досудового розслідування, тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про недоведеність протиправних дій відповідача. У даному випадку слід визнати, що відповідачі у контексті встановлених фактів про порушення права позивача на розумний строк досудового слідства за його заявою, не спростували свою відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду, яка у таких випадках презюмується. Наведені у доводах скарги постанови касаційного суду не є релевантними до обставин цієї справи і тому колегія суддів не вбачає підстав для їх застосування.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в результаті тривалої та невиправданої бездіяльності органу досудового слідства та прокурора, який здійснює за ним процесуальне керівництво, ОСОБА_1 були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом, що підтверджується самим встановленим ухвалами суду фактом незаконної бездіяльності щодо досудового розслідування справи. Він змушений був звертатися до суду для оскарження бездіяльності посадових осіб, внаслідок чого втратив відчуття безпеки, верховенства права та правової стабільності, порушено його психологічне благополуччя.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки змушений був докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій слідчого.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її збагачення.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розмір завданої позивачу моральної шкоди суд першої інстанції правильно визначив у розмірі 5000 грн., з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), справедливості та розумності, відповідно до норми ст. 23 ЦК України, та з огляду на процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні, який внаслідок бездіяльності органів слідства та прокуратури тривалий час може встановити істину у справі, з урахуванням характеру правопорушення, тривалості та змісту душевних страждань потерпілої особи.

Доводи апеляційної скарги прокуратури Харківської області про те, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, не надано доказів протиправності діянь працівників Прокуратури Харківської області, є необґрунтованими та спростовується матеріалами справи.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що саме по собі скасування процесуального рішення у кримінальному провадженні не є безумовною підставою для відшкодування з держави моральної шкоди, проте у цій справі позивач довів, а суд встановив у взаємному зв`язку доказів у їх сукупності наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області -залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.