Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3176/20 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/3176/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю одного із подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 12 грудня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2017 року шлюб між ними розірвано.

Позивачка вказує, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з віповідачем, за спільні кошти ними придбано садовий будинок АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,0462 га, кадастровий номер :07:002:0081, яка розташована за вказаною адресою.

ОСОБА_1 вказує, що це нерухоме майно належало її матері ОСОБА_4 , від імені якої вона діяла під час посвідчення договорів купівлі-продажу 7 жовтня 2016 року. Покупцем за даними угодами був її колишній чоловік ОСОБА_2 .

Зазначає, що відповідач фактично не сплачував кошти за цей садовий будинок. Саме з цих підстав вона намагалася оспорити договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, однак у задоволенні її позову відмовлено.

Оскільки це нерухоме майно перейшло у власність відповідача за договорами купівлі-продажу, які були укладені у період їхнього шлюбу, ОСОБА_5 просила визнати садовий будинок та земельну ділянку спільним сумісним майном подружжя та поділити його, визнавши за нею та відповідачем право власності на Ѕ частину вказаного майна, за кожним.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що вказаний садовий будинок придбаний ним за 26000 грн., а за купівлю земельної ділянки він сплатив 19000 грн, про що зазначено у договорах купівлі-продажу.

Стверджує, що садовий будинок та земельну ділянку він придбав за свої особисті кошти, які отримав від реалізації транспортних засобів, набутих до укладення шлюбу з позивачкою. Загальна вартість цих автомобілів становила 110019 грн. 44 коп.

Позивачка, будучи обізнаною про його матеріальну спроможність придбати вказаний садовий будинок та земельну ділянку, запропонувала укласти договори купівлі-продажу цього нерухомого майна, яке належало її матері. Він погодився набути у власність спірне майно та сплатив за нього особисто ОСОБА_1 , яка діяла від імені матері, 45000 грн. ( 29000 грн. за будинок та 19000 грн. за земельну ділянку).

Таким чином, це майно придбане за його особисті кошти та не підлягає поділу між ним й позивачкою.

Враховуючи вищезазначене, просив визнати спірне майно його особистою власністю

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 16 серпня 2021 року про виправлення описки, первісний позов задоволено.

Визнано спільним сумісним майном сторін садовий будинок АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,0462 га, кадастровий номер :07:002:0081, яка розташована за вказаною адресою.

Визнано за кожним із співвласників по Ѕ частині вказаного садового будинку та земельної ділянки.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що сам по собі факт придбання майна за час шлюбу не є безумовною підставою для визнання його спільним сумісним майном подружжя. Суд не надав належної оцінки показам свідків, які підтвердили ту обставину, що спірне майно придбане за його особисті кошти. Вони підтвердили факт наявності у нього коштів для купівлі спірного садового будинку та земельної ділянки.

Вважає, що поза увагою суду залишився й факт наявності між ним та його колишньою дружиною тривалих неприязних стосунків та її звернення до суду з даним позовом зумовлене виключно її бажанням помститися йому.

Окрім того, під час судового розгляду справи про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна, позивачка наполягала на тому, що грошові кошти за це майно взагалі не були сплачені.

Також вказує, що суд не надав правової оцінки тій обставині, що при укладенні договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки позивачка діяла від в інтересах своєї матері ОСОБА_4 , й за правилами частини 3 статті 238 ЦК України не могла діяти у власних інтересах. Отже, це в черговий раз доводить, що майно придбавалось у його особисту власність.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Баньківський В.В., підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що суд не врахував ту обставину, що кошти, отримані від реалізації транспортних засобів, були витрачені його довірителем на придбання спірного майна. Це були його особисті кошти, що виключає поширення режиму спільної сумісної власності сторін на це майно. Також вказав, що ОСОБА_2 купив автомобіль « Опель» за 97591 грн. 21 коп., та в подальшму придбав автомобіль «Фольксваген» за 12428 грн.23 коп. Отже, різницю коштів він витратив на придбання спіного нерухомого майна.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Дмитрієва Ж.А., не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі. При цьому, позивачка пояснила, що ОСОБА_2 не мав особистих коштів на придбання спірного майна. Він орендував у неї житло, а у подальшому вони уклали шлюб. Необхідність оформлення договорів купівлі-продажу була зумовлена тим, що ОСОБА_2 схилив її до укладення цих правочинів, пояснивши, що у такий спосіб можливо зменшити розмір податків та інших коштів, необхідних для утримання цього майна.

Адвокат Дмитрієва Ж.А. звернула увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 здійснював транспортування автомобілів на територію України й продавав ці транспортні засоби. Після продажу одного автомобіля він одразу купував новий, який у подальшому знову ж відчужував. Тобто, загальна вартість автомобілів, яка зазначена у позові (110019 грн. 44 коп. ) не може бути дійсною. Оскільки ОСОБА_2 виїздив за межі України та купував транспортні засоби, для належного оформлення документів необхідно було відкрити банківський рахунок, на якому мала бути певна грошова сума. Саме цим й зумовлюється відкриття ним рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк», про що свідчить довідка банку, яка була долучена до матеріалів справи. Отже вісутні підстави стверджувати про наявність у ОСОБА_2 особистих коштів.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2015 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2017 року шлюб між ними розірвано.

7 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 ,) а також земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0462 га, кадастровий номер :07:002:0081, яка призначена для індивідуального садівництва та розташована за вказаною адресою. Продаж садового будинку вчинено за ціною 26000 грн., а земельної ділянки за 19000 грн.

У цих договорах купівлі-продажу зазначено, що продавець в особі представника, ознайомлена із заявою дружини покупця ОСОБА_7 , про згоду на укладення цього правочину.

Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. 7 жовтня 2016 року та зареєстровані в реєстрі за №735 , №736.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 надав суду довідку, видану ПАТ « Укрсоцбанк» 9 вересня 2015 року про те, що фізичній особі ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок, залишок коштів на якому станом на 9 вересня 2015 року становить 118800 грн. 54 коп.

Окрім того, суду надано довідку РСЦ ГСЦ МВС в Житомирській області про те, що за ОСОБА_2 були зареєстровані наступні транспортні засоби: Peugeot 405 (зареєстрований за ОСОБА_2 26 жовтня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу та перереєстрований на нового власника 19 лютого 2015 року на підставі довідки-рахунка ААЕ №055818 від 18 лютого 2015 року); автомобіль Opel Astra, (зареєстрований за ОСОБА_2 22 жовтня 2015 року на підставі вантажної митної декларації від 7 жовтня 2015 року та переєстрований на нового власника 18 листопада 2015 року); автомобіль Volkswagen Golf ( зареєстрований за ОСОБА_2 19 листопада 2015 року на підставі посвідчення митниці від 18 листопада 2015 року та перереєстрований на нового власника 2 лютого 2016 року на підставі договору купівлі-продажу ).

Під час митного оформлення транспортних засобів за заявкою ОСОБА_2 . Житомирською торгово-промисловою палатою здійснено оцінку їх вартості. Так, вартість автомобіля Opel Astra визначена у розмірі 97591 грн. 21 коп., а вартість автомобіляVolkswagen Golf становила 12428 грн.

Згідно з частиною 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею , ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( начання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної смісної власності подружжя.

Частинами 1 та 3 статті 61 СК України також визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною 1 статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У частині 1 статті 69 СК України закріплене правило про те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина 1 статті 70 СК України).

Аналіз змісту статті 60 СК України свідчить про те, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу.

Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин,необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірне нерухоме майно було придбане ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , яка надала нотаріально посвідчену згоду на укладення її чоловіком цього договору. Та обставина, що вона діяла від імені своєї матері, яка була продавцем за даними угодами, не спростовує висновків суду першої інстанції та не є беззаперечним доказом того, що садовий будинок та земельна ділянка передавались в особисту власність ОСОБА_2 .

Вказані договори купівлі-продажу були укладені за згодою дружини покупця, на даний час є чинними та не оспорені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновкому суду першої інстанції про те, що показання свідків про наявність у ОСОБА_2 особистих коштів не спростовують зміст вказаних договорів купівлі-продажу, які не містять застережень про те, що майно набувається в особисту власність. У свою чергу, надання дружиною згоди на купівлю ОСОБА_2 цього майна вказує на ту обставину, що воно набувається у спільну сумісну власність подружжя.

Посилання на наявність коштів на банківському рахунку ОСОБА_2 , а також коштів від реалізації транспортних засобів, не свідчить про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки відсутні докази того, що ці кошти були витрачені саме на придбання спірного майна.

Таким чином, відсутні підстви для скасування рішення суду першоії інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 6 грудня 2021 року.