Справа № 276/2028/19
Провадження по справі №2/276/394/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., з участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Ткаченко Ю.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, з урахуванням уточнюючої позовної заяви, просив: визнати недостовірною тa такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем Публічним акціонерним товариством «Об`єднана гірничо-хімічна кампанія» в особі філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» у поясненні начальника команди відділу охорони ОСОБА_4 08 жовтня 2019 року, відносно позивача ОСОБА_1 наступного змісту: «... це ви зірвали пломбу та злили надлишок.»; зобов`язати відповідача спростувати інформацію відносно позивача ОСОБА_1 за змістом: «... це ви зірвали пломбу та злили надлишок.» у спосіб видачі інформативного листа про те, що позивач ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві не вчиняв крадіжок пального, з опублікуванням у ньому резолютивної частини рішення суду, який довести до відома всіх працівників відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що він працює електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування 5-го розряду у Філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», до його обов`язків, зокрема, входить водіння автомобіля КРАЗ-2555. 04 жовтня 2019 року заїхав на промисловий майданчик підприємства на автомобілі КРАЗ, яким він керував, при перевірці автомобіля охоронник ОСОБА_5 зірвала пломбу, яка опломбовувала паливний бак, що вона відразу визнала. При цьому у своєму поясненні від 08.10.2019 р. ОСОБА_4 визнає власні висловлювання на адресу позивача ОСОБА_1 , а саме: «... якщо ви нормальний мужик признайте що це ви зірвали пломбу та злили надлишок.». Вважає, що відбулося фактичне «звинувачення» у крадіжці пального у присутності начальника дільниці РМЦ ОСОБА_11, слюсаря ОСОБА_6 та інших осіб, які стали на сторону ОСОБА_4 , продовжуючи принижувати честь, гідність і ділову репутацію позивача письмовими поясненнями, що він, нібито, нецензурно висловлювався, говорив про себе, як про неврівноваженого, «звинувачував» директора підприємства у вивезенні товарно-матеріальних цінностей. Також, внаслідок інциденту його було відсторонено від керування транспортними засобами. За результатами службового розслідування на заяву позивача листом директора підприємства від 15.11.2019 № 324/2153 надано відповідь, що ситуація мала місце в силу раптових емоцій, винних осіб не встановлено. Крім цього, позивач зазначив, що у конфлікті задіяний ОСОБА_4 , який відповідає за охорону підприємства, а тому висновки останнього викликають неабияку довіру як «компетентної» особи та більш прискіпливий інтерес робочого колективу (громадськості) до цієї події. Він протягом 16-ти років працює на підприємстві та цінить свій авторитет серед колег. Таким чином, ОСОБА_4 наведено образливий для позивача неправдивий фактаж про те, що він вчинив крадіжку автомобільного пального, що мало наслідком його приниження у робочому колективі.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 05.11.2020 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

05.01.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, що вислів ОСОБА_4 «якщо ви нормальний мужик признайте, що це ви зірвали та злили надлишок» озвучений ним саме як посадовою особою, а не просто чоловіком, який був присутній, коли позивач в зухвалій формі та брудною лайкою почав звинувачувати охоронницю ОСОБА_5 , що це саме вона зірвала пломбу, що опломбовувала паливний бак автомобіля, вважає висловлювання оціночним судженням. Також зазначено, що відповідно до робочої інструкції №17 та карти робочого місця №24 серед обов`язків електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування 5-го розряду ремонтно-механічного цеху не передбачено керуваня автомобілем. Працівник ОСОБА_1 періодично залучався керівником підрозділу до керування автомобілем КРАЗ-2555 на підставі окремого розпорядження по підрозділу та з дотриманням вимог з охорони праці та безпеки руху. ОСОБА_1 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, не позбавлено заходу заохочення, інцидент було кваліфіковано як «ситуацію раптових та нестриманих емоцій її учасників» та такою, що не містить юридичного складу правопорушення. Крім того, вимога позивача про спростування інформації у спосіб видачі інформативного листа про те, що ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві не вчиняв крадіжок пального, з опублікуванням у ньому резолютивної частини рішення суду, який довести до відома всіх працівників відповідача, не узгоджується з положеннями статті 277 ЦК України. ОСОБА_4 жодним чином не мав на меті втручатися чи порушувати особисті немайнові права позивача. Також у відзиві вказано, що копії пояснень працівників підприємства є недопустимими доказами, оскільки вони отримані в порядку, що суперечить чинному законодавству.

22.02.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з огляду на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Заслухавши доводи учасників справи, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2015 року працює електрослюсарем (слюсарем) у філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.сп.6).

До прямих функціональних обов`язків ОСОБА_1 не відносилось керування автомобілем, що слідує з робочої інструкції №17 та карти робочого місця №24 (а.сп.44-45).

Крім основних трудових обов`язків ОСОБА_1 залучався до керування автомобілем КРАЗ, оскільки мав посвідчення водія категорії С. Вказане підтверджується як поясненнями позивача та представника відповідача, так і показами свідків та письмовими поясненнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 07.11.2019, службовою запискою ОСОБА_9 від 01.11.2019 (а.сп.13-18).

Згідно письмових пояснень начальника команди ВО, ОСОБА_4 , наданих директору філії «ІГЗК» АТ «ОГХК» від 08.10.2019, при чергуванні 04.10.2019 він допомагав охороннику ОСОБА_5 проводити перевірку автотранспорту який перетинає КПП-№2. В 14:22 год. на територію промислового майданчику заїхав автомобіль КРАЗ, водієм якого був ОСОБА_1 . Водій проігнорував зупинку автомобіля біля естакади та проїхав повз на 30м. ОСОБА_4 зробив ОСОБА_1 зауваження про некоректну зупинку та разом з ОСОБА_5 почали перевірку машини та причепу. В ході перевірки ОСОБА_5 попросила підійти до паливного баку автомобіля та доповіла, що пломба зірвана. ОСОБА_1 почав пояснювати, що він нічого не знає, пломба була ціла, це порвала охоронник ОСОБА_5 , на що ОСОБА_4 йому відповів, що вона фізично це зробити не може. Потім він запропонував водію порахувати подорожній лист, щоб дізнатися залишок дизельного палива в баці, подзвонив до т.в.о. начальника ТТЦ ОСОБА_12 щоб повідомити про зірвану пломбу. Після заміру палива було виявлено, що все в нормі. Після чого ОСОБА_1 почав кричати, що це підстава, що вони йому навмисно зірвали пломбу, почалися образливі слова в бік підрозділу, де працює ОСОБА_4 , на що останній йому відповів, що не треба робити винних інших людей, якщо ви нормальний мужик признайте, що це ви зірвали та злили надлишок (дослівно). Після цих слів ОСОБА_1 почав погрожувати ОСОБА_4 . При цій розмові були присутні працівник РМЦ та начальник дільниці по капітальному ремонту ОСОБА_8 (а.сп.8).

Крім того, про зазначену конфліктну ситуацію свідчать і надані посьмові пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.сп.9-12).

Допитаний як свідок ОСОБА_4 надав суду показання, згідно з якими він працює у в філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» начальником команди відомчої охорони, перебував на транспортному посту, в той день заїжджав автомобіль КРАЗ з причепом під керуванням ОСОБА_1 , який порушив інструкцію, заїхавши за стоп-лінію. Під час огляду охоронцем ОСОБА_5 пломб вона повідомила, що зірвана пломба, після чого він взяв подорожний лист у ОСОБА_1 попросив перевірити кількість залишку. Через те, що була зірвана пломба, дійшов висновку, що був злив пального. Зробив зауваження позивачу, у відповідь зі сторони ОСОБА_1 почалась агресія, перепалка, погрози. Бачив багато зірваних пломб, знає як їх підробляють. Під час даної події були присутні ОСОБА_1 , охоронець ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та слюсар.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що працює в філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» начальником РМЦ. ОСОБА_1 працює електрослюсарем, однак, залучався до керування автомобілем КРАЗ, за що отримував доплату у розмірі 20% протягом року. Після інциденту не задіювався до керування автомобілем.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що під час перевірки цілісності пломби на автомобілі розпочалась словесна перепалка між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що супроводжувалось підвищеним тоном та нецензурними словами. Підтвердив висловлювання ОСОБА_4 в бік ОСОБА_1 «... якщо ви нормальний мужик признайте що це ви зірвали пломбу та злили надлишок.». ОСОБА_1 виконував обов`язки по суміжній професії, до кінця року за це отримував доплату.

Згідно відповіді Філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 15.11.2019 на заяву ОСОБА_1 , за результатами перевірки обставин суперечки, яка виникла на КПП №2 04 жовтня 2019 року встановлено, що працівники відомчої охорони та транспортно-технологічного цеху філії діяли в межах своїх повноважень, визначених посадовими інструкціями, без будь якого зловживання. Дана ситуація мала місце в силу раптових емоцій, кожного із учасників інциденту, винних осіб не встановлено (а.сп.19).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 4, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що висловлення ОСОБА_4 «це ви зірвали та злили надлишок», яке є частиною його висловлювання «не треба робити винних інших людей, якщо ви нормальний мужик признайте, що це ви зірвали та злили надлишок» є суб`єктивним словесним вираженням думок ОСОБА_4 , його особисте переконання, власна оцінка події, що відбулась 04.10.2019, не містить фактів, а тому є оціночним судженням. Стилістика та застосовані мовні обороти висловлювання ОСОБА_4 не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача. Більш того, зазначене висловлювання відбулось після того, як проведено заміри та перевірку кількості пального, і не було встановлено порушень.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELS v. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Таким чином, висловлювання відповідача щодо позивача як під час інциденту 04.10.2019, так і викладене у поясненні ОСОБА_4 від 08.10.2019, є його суб`єктивною думкою і не містять будь яких фактичних даних, а тому не є недостовірною інформацією, що підлягає спростуванню відповідно до статті 277 ЦК України, та не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації. Відтак, у задоволенні позовної вимоги про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію - необхідно відмовити.

Зважаючи на те, що інша позовна вимога про зобов`язання відповідача спростувати інформацію відносно позивача є похідною від вимоги про визнання недостовірної інформації, тому вона теж не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не задоволено, тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 141, 263-268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : адреса проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат", адреса місцезнаходження: вул. Шевченка, 1, смт Іршанськ, Хорошівський район, Житомирська область; .

Повний текст рішення складено 02.12.2021.

Суддя А.М. Збаражський