Справа № 571/616/21
Провадження № 2/571/230/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., за участю секретаря судового засідання Гордійчук Т.О., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 з даним позовом.

На обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 08 жовтня 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. В шлюбі ними було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Житловий будинок має загальну площу 65 кв.м та житлову площу 33,8 кв.м. До його складу входять: А1 житловий будинок, а-навіс, Б гараж, літня кухня, В сарай, Г сарай, К колодязь, С септик, №1 огорожа, №2 огорожа. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.05.2019 за відповідачем. Вказаний житловий будинок був побудований на земельній ділянці площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , що має кадастровий номер :01:004:0019 та цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на вказану земельну ділянку було набуте відповідачем внаслідок безоплатної її передачі на підставі рішення Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області від 04.12.2011 №228.Позивач вважає, що вказане майно є її та відповідача спільною власністю подружжя, яке набуте під час шлюбу та за спільні кошти.

Позивач вважає, що їй може бути виділено більшу частину майна подружжя, оскільки виховання дітей фактично здійснюється нею одноособово, а тому вважає за можливе відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй по 3/4 частки зі спільного майна подружжя.

Посилаючись на норми статей 69,70 Сімейного кодексу України, ст.368 ЦК України просить:

Визнати за позивачем право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , до складу якого входять: А1 житловий будинок, а-навіс, Б гараж, літня кухня, В сарай, Г сарай, К колодязь, С септик, №1 огорожа, №2 огорожа;

Визнати за позивачем право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , що має кадастровий номер :01:004:0019 та цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Понесені судові витрати просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 06 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

31 травня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, ОСОБА_3 позов визнає частково та вважає, що майно належить їм обом в рівних частках, а отже позивачу належить лише 1/2 майна, а не 3/4, як позивач зазначила в позові. Одночасно просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с.26).

Під час судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та доповнив, що відповідач не заперечує того, що житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, лише оспорює розмір часток. Оскільки вихованням дітей займається лише позивач, вважає за можливе відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 3/4 частки житлового будинку та 3/4 частки земельної ділянки, розташованих в АДРЕСА_1 . Вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Згідно відзиву від 31.05.2021 просив розгляд справи проводити без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005 року (а.с.10), від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок з надвірними будівлями розміщений на земельній ділянці, кадастровий номер: :01:004:0019, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно копії технічного паспорта садибного (індивідуального) житлового будинку в АДРЕСА_1 , замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_3 (а.с.14-16)

Згідно Державного акту на право власності на землю Серія ЯМ №703309, виданого 29.05.2012 року, ОСОБА_3 на підставі рішення Березівської сільської ради від 04.12.2011 року №228 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 2500 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.17).

Частиною 1 статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 та 3 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В позовній заяві позивач просила врахувати, що вихованням дітей вона займається одноособово, що зазначив в судовому засіданні представник позивача.

Однак, жодних із обставин, зазначених у ст.70 СК України, які б підтверджувалися належними доказами позивачем не наведено, а тому суд не приймає до уваги такі твердження.

Крім того, представник позивача пояснив, що з позовами про стягнення з відповідача аліментів чи додаткових витрат на дітей позивач до суду не зверталася.

Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна суд може визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено наявності шлюбного договору між позивачем та відповідачем або інших домовленостей щодо об`єктів права спільної сумісної власності, то частки майна подружжя щодо даного спору є рівними, а отже кожному з них належить по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,25 га, за кадастровий номером :01:004:0019, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності, при цьому не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, тому поповні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст.264,265,354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме:

- 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входять: А1 житловий будинок загальною площею 65 кв.м. та житловою площею 33,8 кв.м.; а навіс; Б гараж,літня кухня; В сарай; Г сарай; К колодязь; С септик; №1 огорожа; №2 огорожа;

- 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що має кадастровим номером :01:004:0019 та цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 (однієї тисячі вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2021.

Суддя А.Ф.Комзюк