КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760//7995/21 Головуючий у 1-й інст. - Коробенко С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.,

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану у Солом`янського районному управлінні юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1484.

В обґрунтування вимог позовної заяви посилалась на те,що 22 вересня 2004 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте спільне життя у них з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та сім`ю. Позивач та відповідач не ведуть спільного господарства, від шлюбу мають двох дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, вказує на те, що спільні відносини між сторонами повністю припинені, а їх відновлення є неможливим.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №1484), розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 908, 00 грн.

Не погоджуючись з рішення суду, 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки суд формально поставився до розгляду питання про розірванню шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між позивачем та відповідачем, не в повній мірі врахував наявність дітей та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя.

Також, звертає увагу на те, що неодноразово повідомляв суду, що він проти розірвання шлюбу і що у них міцна сім`я. Зазначає, що просив суд надати час для примирення, але суд прийняв рішення та не надав часу для примирення у строк шість місяців, а надав лише два.

Крім того, судом першої інстанції під час вирішення справи не було встановлено чи є у позивача і відповідача неврегульовані спори стосовно того з ким із батьків будуть проживати діти після розірвання шлюбу.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін, на примирення категорично не згодна.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що примирення між сторонами неможливе, розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сім`ї.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що з 22 вересня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 22 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1484 (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10).

Згідно ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Відповідачем в суді першої інстанції заявлялось клопотання про надання строку на примирення подружжя. ОСОБА_1 наполягав на можливості збереження сім`ї, зазначав про свій намір порозумітися з дружиною, у зв`язку з чим просив надати строк для примирення тривалістю 6 місяців.

14 червня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року зупинено провадження у справі та надано сторонам строк на примирення тривалістю 2 місяці (а.с. 26).

30 липня 2021 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшло клопотання про задоволення її позовних вимог, оскільки на примирення вона не згодна (а.с. 32-33).

ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції вказувала на те, що не бажає миритися з ОСОБА_1 , бо неможливо примирити сім`ю яка вже зруйнована з вини відповідача, який зрадив їй та своїм дітям, доказом чого є народжений син від коханки.

Посилається на те, що ОСОБА_1 приховує від суду апеляційної інстанції, що тривалий час шлюбні відносини припинені у зв`язку із появою у нього коханки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у якої ОСОБА_1 проживає у с. Михайлівка - Рубежівка поряд із м. Ірпінь з їхнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, посилається на те, що поява коханки у відповідача та народження у них спільного сина є вагомою підставою для розірвання шлюбу, так як сімейні відносини вже зруйновані та позивач не має ніякого бажання їх зберігати та примирюватися із відповідачем.

Також пояснила, що звернувшись до Відділу з питань реєстрації місця проживання та пересування фізичних осіб для отримання інформації про зареєстрованих осіб у її квартирі дізналась про те, що у відповідача є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого відповідач прописав у квартирі, яка перебуває на праві приватної власності ОСОБА_2 без її згоди. Таким чином позивач довідалась, що у відповідача є друга сім'я.

З наявного в матеріалах справи витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований у квартирі ОСОБА_2 29 жовтня 2020 року (а.с.62).

Зважаючи на приписи норм Сімейного Кодексу України, апеляційний суд дійшов висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо можливості збереження сім`ї, оскільки вони суперечать встановленим у справі обставинам, з яких вбачається, що позивач настоює на розлученні, що у свою чергу свідчить про її стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав достатнього строку для примирення сторін, колегія суддів не приймає до уваги.

Так, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року надано сторонам строк для примирення два місяці, а саме до 14 серпня 2011 року (а.с.26).

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Надання додаткового строку для примирення, як і тривалість такого строку (але не більше шести місяців), є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності збереження сім`ї через наявність дітей апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки розірвання шлюбу стосується лише взаємин сторін і не впливає на можливість виконання батьками дітей своїх батьківських обов`язків.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловила.

Тобто, перебування позивача в шлюбі з відповідачем порушує її права та впливає на її інтереси.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, на спростування даних обставин, а також не містять доказів того, що позивач не бажає розірвання шлюбу з відповідачем.

Колегією суддів не приймаються до уваги твердження скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки порушення процесуального права судом першої інстанції допущено не було.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді