П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року місто Київ

справа № 756/13642/20

провадження №22-ц/824/11760/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Міністерство юстиції України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Бусик О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Міністерства юстиції України.

Позов обґрунтовано тим, що у липні 2020 року позивач вирішив придбати квартиру та до реєстрації права власності на квартиру з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна отримав інформацію про арешт всього майна власника ОСОБА_1 , обтяження зареєстровано 20 травня 2005 року за реєстровим номером 3232840 реєстратором Першою Феодосійською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим, на підставі рішення Феодосійського міського суду від 27 квітня 2006 року. При цьому, в реєстрі РНОКПП власника ОСОБА_1 не зазначений, номер судової справи, на підставі якої прийнято рішення про арешт майна у реєстрі не зазначений.

З моменту реєстрації обтяження пройшло майже 14 років. У зв`язку з тим, що територія АРК Крим та м.Севастополя є тимчасово окупованою територією, він не має можливості ознайомитися з рішенням Феодосійського міського суду, та відповідно отримати це рішення для спростування обставин, щодо відсутності арешту майна, що стосується його особисто.

З 23 травня 1991 року він зареєстрований та мешкає у м.Киві. У АРК ніколи не проживав та не був зареєстрований. Також ніяких цивільних позовів ані у цивільному процесі, ані у кримінальному процесі до нього ніколи не заявлялось. Ніякого майна на праві приватної власності він не мав. Виконавчих документів, де боржником є ОСОБА_1 , на виконанні не перебувало та не перебуває. За таких обставин вважає, що запис про арешт майна від 20 травня 2006 року є співпадінням прізвища, ім`я та по батькові осіб на прізвище ОСОБА_1 .

Наявність у єдиному реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна інформації щодо арешту всього майна на ПІБ ОСОБА_1 , порушуватиме його права власника майна. У разі придбання ним жилої квартири та реєстрації права власності на своє ім`я при наявності обтяжень у вигляді арешту, він не зможе реалізувати право власника на розпорядження майном.

У липні 2020 року він звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з заявою про скасування арешту. Суд мотивував відмову у задоволенні заяви тим, що він не був учасником справи, що перебувала у провадженні Оболонського районного суду м.Києва, тому суд відповідно до ч.1 ст.158 КПК України не може скасувати заходи забезпечення позову за його клопотанням.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано арешт на все майно (житло, майно) боржника ОСОБА_1 , що накладений реєстратором: Першою Феодосійською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим на підстав рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2006 року, зареєстрований 20 травня 2006 року за реєстровим номером № 3232840. Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 20 травня 2006 року № 3232840 про арешт невизначеного майна, всього майна (житло, майно) боржника ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що Міністерство юстиції є належним відповідачем у справі, оскільки Міністерство не є тим суб`єктом, який безпосередньо здійснює державну реєстрацію прав на нерухомість ( такою особою є державний реєстратор, який самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав). Твердження суду першої інстанції, що Мін`юст є належним відповідачем у справі є безпідставними, адже позивачем не було пред`явлено будь-яких вимог до Міністерства юстиції України та не доведено яким чином останнє порушило та чи взагалі могло порушити права чи інтереси позивача. Відтак, зазначене свідчить про те, що судом невірно застосовано у спірних відносинах норми Закону, а саме щодо повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав.

Крім того, апелянт посилається на порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим зазначає наступне. Предметом спору у цій справі є скасування арешту майна, який накладений, як стверджує сам позивач, не на його майно. Суд, задовольняючи позовні вимоги позивача, фактично втрутився у права іншої особи, яка має тотожне прізвище, ім' та по батькові з позивачем. Суд не дослідив та не встановив, що обраний позивачем спосіб захисту є невірним, оскільки задоволення вимоги про скасування арешту може призвести до порушення права та/або законних інтересів інших осіб. Відтак, задоволення вимог позивача таких як скасування арешту з майна ОСОБА_1 та видалення такого запису із Державного реєстру є неправомірним, оскільки у випадку виконання такого рішення, це може призвести до незаконного зняття арешту з майна іншої фізичної особи - ОСОБА_1 , що має ідентичне ім`я, по батькові із позивачем. Зазначене свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України Новіцька Л.О. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Целовальник Е.Д. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і пояснила, що обраний позивачем спосіб захисту є єдиним можливим способом забезпечити позивачу реалізувати його право на придбання майна без обтяжень.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2006 року у справі № 2-799/2006, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10 червня 2009 року, задоволено позов прокурора м.Феодосії, який діяв в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Позбавлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти на користь особи або закладу, де буде жити дитина у розмірі 30% від мінімального заробітку на дитину відповідного віку щомісячно з кожного, починаючи з 29 вересня 2005 року і до повноліття дитини.

Згідно з інформаціє із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20 травня 2006 року Першою феодосійською державною нотаріальною конторою АРК, як реєстратором зареєстровано обтяження № 3232840 щодо ОСОБА_1 на все його майно (житло, майно) на підставі рішення Феодосійського міського суду від 27 квітня 2006 року.

Згідно з листом Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 травня 2020 року, що наданий на звернення ОСОБА_1 , зазначено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що в органах державної виконавчої служби та у приватних виконавців виконавчих документів, де боржником є ОСОБА_1 не перебуває та не перебувало.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення з позовом до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого, він позбавлений змоги у повному об`ємі здійснювати свої права власника нерухомого майна. Наявність чинного арешту майна позивача, накладеного багато років тому рішенням Феодосійського міського суду АРК без зазначення конкретного майна, на яке накладено арешт та не анульованого, поза сумнівом порушує законні права та інтереси позивача.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що наявність обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо невизначеного майна ОСОБА_1 згідно з рішенням Феодосійського міського суду АРК від 27 квітня 2006 року, яке ухвалено щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_1 , однак який не має відношення до позивача, позбавляє позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні або суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені ( чи існує можливість порушення), не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містить ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб(способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.п. 1 і 4 ч.2 ст.175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Крім того, слід зазначити, що для захисту права необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке.

Предметом позову у цій справі є скасування арешту майна та зобов`язання органів реєстраційної служби видалити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, обтяження за реєстраційним номером 32322840, зареєстроване 20 травня 2006 року реєстратором:Першою Феодосійською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим, на підставі рішення Феодосійського міського суду від 27 квітня 2006 року.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, позивач посилається на те, що він, маючи намір придбати квартиру, при перевірці інформації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з`ясував наявність арешту всього майна власника ОСОБА_1 , до якого він особисто ніякого відношення не має. Обтяження зареєстровано 20 травня 2006 року Першою Феодосійською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим, на підставі рішення Феодосійського міського суду від 27 квітня 2006 року. Позивач вважає, що інформація у Державному реєстрі про арешт всього майна на ім`я ОСОБА_1 , що є тотожним з його прізвищем, ім`ям та по батькові, порушує його право на розпорядження своїм майном.

Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підстав заявленого позивачем позову, суд вважає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що право позивача через наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформації щодо накладення арешту на майно особи за прізвищем, ім`ям, по батькові " ОСОБА_1 ", порушене. Позовні вимоги заявлені позивачем стосуються зняття арешту з майна, власником якого він не являється. Особа, відносно якої накладено арешт, до участі у справі не залучена. Обраний позивачем спосіб захисту є невірним, оскільки задоволення вимоги про скасування арешту може призвести до порушення права та/або законних інтересів інших осіб, які до участі у справі не залучалися. Позовних вимог до Міністерства юстиції України позивачем у цій справі не заявлено.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем порушеного права та покладення на Міністерство юстиції України обов`язку щодо зняття арешту майна та видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, обтяження за реєстраційним номером 32322840, зареєстроване 20 травня 2006 року реєстратором:Першою Феодосійською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим, на підставі рішення Феодосійського міського суду від 27 квітня 2006 року, є помилковим. Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування арешту з майна відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 3 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус