КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року місто Київ

справа №757/76916/17-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Писанця В.А., повний текст рішення складено 18 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради України, Державної казначейської служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція журналу «Віче» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням доповнень просив стягнути солідарно з Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради України, ТОВ «Редакції журналу ВРУ «Віче» на його користь:

заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2016 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 125611,12 грн.;

середній заробіток за час затримки у розмірі 761838,22 грн.;

компенсацію за невикористану відпустку за 2015 та 2016 роки у розмірі 24638,91 грн.;

вихідну допомогу у розмірі 46690,80 грн.;

матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 15563, 60 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 01 грудня 2011 року його наказом №201 було прийнято на посаду оглядача відділу висвітлення соціально-економічної політики, соціологічних досліджень та правового забезпечення ТОВ «Редакції журналу Верховної Ради України «Віче».

Вказував, що 02 квітня 2012 року згідно наказу №57 його було переведено на посаду завідувача відділу висвітлення питань соціально-економічної політики соціологічних досліджень та правового забезпечення.

Зазначав, що 01 серпня 2014 року згідно наказу №70 від 23 липня 2014 року його було переведено на посаду заступника головного редактора.

Посилався на те, що ним своєчасно, належним чином, відповідно до приписів чинного законодавства та функціональних обов`язків виконувались посадові обов'язки заступника головного редактора, але не зважаючи на це, без наявності будь-яких поважних причин ТОВ «Редакції журналу Верховної Ради України «Віче» у період з квітня 2016 року по січень 2017 року не здійснювала виплату заробітної плати, в зв'язку із чим 26 січня 2017 року він звернувся до ТОВ «Редакції журналу Верховної Ради України «Віче» із заявою про звільнення з мотивів невиконання останнім законодавства про працю, що зокрема на думку позивача відображалося у невиплаті заробітної плати, ненадання чергової щорічної відпустки на підставі ч.3 ст.36 КЗпП України та просив здійснити остаточний розрахунок у строки, встановлені ст.116 КЗпП України, виплатити компенсацію за невикористання в 2015-2016 роках щорічної відпустки і вихідну допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати відповідно до ст.44 КЗпП України.

Вказував, що 01 лютого 2017 року відповідач ТОВ «Редакції журналу Верховної Ради України «Віче» наказом №3-к «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнив його з посади заступника головного редактора редакції журналу Верховної Ради України «Віче» за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Зазначав, що станом на дату звернення до суду з даним позовом з ним не проведено остаточного розрахунку при звільненні.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Не погоджуючись з вказаними заочним рішенням, відповідач Управління справами Апарату Верховної Ради України подав заяву про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2019 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Редакції журналу Верховної Ради України «Віче» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2016 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 125611,12 грн., середній заробіток за час затримки у розмірі 761838,22 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2015 та 2016 роки у розмірі 24638,91 грн., вихідну допомогу у розмірі 46690,8 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 15563,6 грн., а всього - 974342,65 грн.

Позов ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради України про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги залишено без задоволення.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права,просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради України, Державної казначейської служби України, ТОВ «Редакції журналу Верховної Ради України «Віче» задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що Верховна Рада України, як засновник журналу та Управління справами Апарату Верховної Ради України, як суб`єкт управління майном журналу «Віче» та як орган, на який покладені обов`язки забезпечення реалізації заходів щодо реформування редакції журналу «Віче», зобов`язані були до 01 травня 2016 року ліквідувати заборгованість із заробітної плати.

Зазначав, що 16 листопада 2016 року Верховна Рада України прийняла постанову «Про вихід Верховної Ради України із засновників редакції журналу Верховної Ради України «Віче» у зв`язку з чим було розпочато реорганізацію журналу.

Вказував, що п.2 зазначеної постанови Верховна Рада України доручила реалізацію заходів щодо реформування редакції журналу саме Управлінню справами Апарату Верховної Ради України, в тому числі й погашення заборгованості.

23 жовтня 2021 року від відповідача Управління справами Апарату Верховної Ради України до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність підстав для його скасування. Вказував на те, що відповідальність за порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з роботи повинно нести саме ТОВ «Редакції журналу «Віче», як правонаступник журналу Верховна Рада України «Віче», а не Управління справами.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники відповідачів Управління справами Апарату Верховної Ради України та Верховної Ради України в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі: Державна казначейська служба України, ТОВ «Редакція журналу «Віче» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТОВ «Редакції журналу Верховної Ради України «Віче» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за період з квітня 2016 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 125611,12 грн., середнього заробітку за час затримки у розмірі 761838,22 грн., компенсації за невикористану відпустку за 2015 та 2016 роки у розмірі 24638,91 грн., вихідної допомоги у розмірі 46690,8 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 15563,6 грн., а всього - 974342,65 грн. апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради України про солідарне стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Головного редактора редакції журналу Верховної Ради України «Віче» ОСОБА_2 від 01 грудня 2011 року № 201 ОСОБА_1 прийнято на посаду оглядача відділу висвітлення соціально-економічної політики, соціологічних досліджень та правового забезпечення за переводом.

02 квітня 2012 року згідно наказу Головного редактора редакції журналу Верховної Ради України «Віче» №57 позивача було переведено на посаду завідувача відділу висвітлення питань соціально-економічної політики соціологічних досліджень та правового забезпечення.

01 серпня 2014 року згідно наказу Головного редактора редакції журналу Верховної Ради України «Віче» №70 від 23 липня 2014 року позивача було переведено на посаду заступника головного редактора.

01 лютого 2017 року позивача було звільнено з посади заступника головного редактора редакції журналу Верховної Ради України «Віче» за власним бажання (ч.3 ст.38 КЗпП України) відповідно до наказу №3-к від 01 лютого 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що відповідачами на час звернення до суду з даним позовом не було погашено заборгованість з заробітної плати та не були здійснені платежі, передбачені чинним законодавством України.

ОСОБА_1 , заявляючи вимоги про солідарне стягнення з відповідачів: Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради України, Державної казначейської служби України, ТОВ «Редакція журналу «Віче» заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення вказував на те, що згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» засновники (співзасновники) друкованого засобу масової інформації та редакції зобов`язані сплатити заборгованість із податків та обов`язкових платежів, ліквідувати заборгованість із заробітної плати та виконати інші фінансові зобов`язання відповідно до законодавства, а тому Верховна Рада України, як засновник журналу та Управління справами Апарату Верховної Ради України, як суб`єкт управління майном журналу «Віче» та як орган, на який покладені обов`язки забезпечення реалізації заходів щодо реформування редакції журналу «Віче», зобов`язані були до 01 травня 2016 року ліквідувати заборгованість із заробітної плати. 16 листопада 2016 року Верховна Рада України прийняла постанову «Про вихід Верховної Ради України із засновників редакції журналу Верховної Ради України «Віче», у п.2 якої було зазначено, що Управлінню справами Апарату Верховної Ради України забезпечити реалізацію заходів щодо реформування редакції журналу Верховної Ради України «Віче», відтак вважає, що Верховна Рада України доручила реалізацію заходів щодо реформування редакції журналу саме Управлінню справами апарату Верховної Ради України, в тому числі й погашення заборгованості. Зазначав, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства, а тому Державна казначейська служба України також була залучена ним в якості відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради Українипро стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що з боку Управління справами Апарату Верховної Ради України та Верховної Ради України порушено трудові права ОСОБА_1 , чого й не було встановлено і під час розгляду справи судом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В пп.14.1.222 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України зазначено, що роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Роботодавець - юридична (підприємство, установа, організація) або фізична особа, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб (ч.3 ст.1 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»).

Виробничі, майнові, фінансові та інші умови діяльності журналу Верховної Ради України «Віче» регулюються Статутом редакції журналу Верховної Ради України «Віче», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1996 року №82/96-ВР.

Відповідно до п.п.1, 4, 11,17 Статуту, засновником журналу «Віче» є Верховна Рада України.

Редакція є юридичною особою, реєстрація якої здійснюється в установленому чинним законодавством України порядку, має самостійний баланс, відповідні рахунки в установах банків, печатку, штамп, інші реквізити, необхідні для здійснення поставлених перед нею завдань.

Керівництво редакцією здійснює головний редактор, який призначається на посаду і звільняється з неї Головою Верховної Ради України за поданням профільного комітету Верховної Ради України та за письмовим погодженням (візуванням) з керівниками фракцій ( груп ) народних депутатів України.

Головний редактор:

організовує роботу редакції, виконання завдань, визначених програмою журналу та цим Статутом, несе персональну відповідальність за їх здійснення та виконання вимог до діяльності журналу відповідно до чинного законодавства України;

за погодженням з Головою Верховної Ради України затверджує штатний розпис редакції та її структуру, встановлює посадові оклади, надбавки, доплати працівникам в межах фонду оплати праці;

видає накази і розпорядження, затверджує положення про структурні підрозділи, посадові та службові інструкції, здійснює інші повноваження, визначені рішенням засновника;

приймає на роботу, переміщує і звільняє працівників у порядку, передбаченому чинним законодавством і цим Статутом.

Джерелом формування майна, фонду оплати праці та інших видів фінансування редакції є кошти державного бюджету.

Відповідно до ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно з Положенням про Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 05 жовтня 2015 року №1371, редакція журналу Верховної Ради України «Віче» не належить до сфери управління Управління справами (п.3.4 Положення).

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам необхідно враховувати, що згідно зі ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

16 листопада 2016 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про вихід Верховної Ради України із засновників редакції журналу Верховної Ради України «Віче».

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Редакції журналу «Віче» є правонаступником редакції журналу Верховної Ради України «Віче».

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що Управління справами не є засновником (співзасновником) редакції журналу Верховної Ради України «Віче».

При цьому, позивачем не надано доказів, які б свідчили, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем - Управління справами Апарату Верховної Ради України та, що саме з боку Управління справами Апарату Верховної Ради України порушено його трудові права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідальність за порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з роботи повинно нести саме ТОВ «Редакції журналу «Віче» як правонаступник журналу Верховної Ради України «Віче».

Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №761/15549/18.

Посилання позивача на те, що Управління справами Апарату Верховної Ради України є центральним органом виконавчої влади, сфера дії якого розповсюджується на редакцію журналу Верховної Ради України «Віче» колегія судів вважає безпідставними, оскільки Управління справами, відповідно до свого положення до органів виконавчої влади не відноситься.

Доводи апеляційної скарги про те, що з п.2 постанови Верховної Ради України «Про вихід Верховної Ради України із засновників редакції журналу Верховної Ради України «Віче» від 16 листопада 2016 року вбачається, що саме Управлінню справами Апарату Верховної Ради України доручено забезпечити реалізацію заходів до реформування редакції журналу Верховної Ради України «Віче»», відтак вважає, що Верховна Рада України доручила реалізацію заходів щодо реформування редакції журналу саме Управлінню справами апарату Верховної Ради України, в тому числі й погашення заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки реалізація заходів щодо реформування редакції журналу Верховної Ради України «Віче» та вирішення її фінансових питань не є тотожними поняттями, отже це не зобов`язує Управління справами Апарату Верховної Ради України та Верховну Раду України сплачувати будь-які кошти редакції, у тому числі і заборгованість по заробітній платі.

При цьому, відповідачами рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалося.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Верховної Ради України про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: