ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Харків

справа №2-1688/1999

провадження № 22-ц/818/1387/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів -Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ДП "Завод ім. В.О. Малишева",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ДП "Завод ім. В.О. Малишева" до ОСОБА_1 про втрату права на житлове приміщення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2020 року, постановлену суддею Чайка І.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2020 року відмовлено у відновленні втраченого провадження.

ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою на зазначене судове рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суддя Чайка І.В, не допитала свідків у справі. Вказує, що ухвала є незаконною та просить її скасувати. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Представник ДП "Завод ім. В.О. Малишева" надав до суду відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - залишити без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для відновлення втраченого провадження відсутні. Також вказує, що в апеляційній скарзі апелянтом не зазначено в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відновленні втраченого провадження суд першої інстанції виходив з того, жодні документи які необхідні для точного відновлення втраченого судового провадження не зберіглись, а судом були вжиті усі необхідні заходи для їх відновлення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

06 травня 2020 року до Харківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 травня 2020 року дану апеляційну скаргу залишено без руху та зазначено, що з апеляційної скарги не вбачається номер справи, яке судове рішення оскаржується, в чому полягає його незаконність, не зазначено дати ухвалення оскаржуваного рішення, а також дати отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення, не додано оригінал квитанції на підтвердження сплати судового збору, з апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається яке саме судове рішення оскаржується (рішення чи ухвала).

09 червня 2020 року, на виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 12.05.2020 року, надійшла уточнена апеляційна скарга.

З поданої скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова, ухвалене суддею ОСОБА_2 у справі щодо позбавлення її права на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1 , однак номеру справи не може вказати, оскільки не має копії оскаржуваного рішення та не знає його. Крім того, зазначає, що рішення було ухвалено у 1999 році.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року зазначена цивільна справа була витребувана з Комінтернівського районного суду м.Харкова.

22 липня 2020 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшов лист, з якого вбачається, що в 1999 році в провадженні Комінтернівського районного суду знаходилась цивільна справа за позовом Державного підприємства Завод ім.Малишева до ОСОБА_1 про втрату права на житлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована у алфавітному покажчику за №2-1688/1999.

З листа вбачається, що на даний час справа знищена, рішення та інших матеріалів не залишилось.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 липня 2020 року матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 по справі за позовом Державного підприємства Завод ім.Малишева до ОСОБА_1 про втрату права на житлове приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 - направлено до Комінтернівського районного суду м.Харкова, як до суду першої інстанції для відновлення втраченого судового провадження.

Представник ДП «Завод ім. В.О.Малишева» надані пояснення в суді першої інстанції, з яких вбачається, що будь які документи надані підприємством при розгляді справи та надіслані судом до втрати провадження у справі відсутні у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Також в своїх поясненнях представник, зазначає, що закінчені всі строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому слід відмовити у відновлені втраченого судового провадження.

З відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харків від 02.11.2020 року вбачається, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень , виконавчий лист по вказаній справі до Відділу не надходив, на виконанні не перебуває та не перебував.

Єдиний державний реєстр судових рішень не містить судових рішень у справі № 2-1688/1999 за позовом ДП "Завод ім. В.О. Малишева" до ОСОБА_1 про втрату права на житлове приміщення.

Так, відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільних справах регламентується Розділом Х ЦПК України.

За приписами частини 1ст.488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1ст.489 ЦПК України визначено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

За змістомст.493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не допитав свідків ОСОБА_2 , яка ухвалила рішення суду, яке є предметом відновлення та ОСОБА_3 , яка була комендантом гуртожитку. Однак об`єктивних даних про те, що справа про відновлення якої вирішується питання, перебувала в провадженні судді ОСОБА_2- матеріали справи не містять. Відомості про місце знаходження ОСОБА_3 суду не надано. Дані про те, що ця особа брала участь у розгляді справи чи у виконанні рішення суду матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьоїст.494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження, суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

За змістом розділу десятого «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення. Для оскарження судового рішення, його перегляду за нововиявленими обставинами необхідним є не лише відновлення самого рішення, а й відновлення письмових доказів у справі, які досліджувалися судом і результати оцінки яких відображені у такому рішенні.

Незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина ухвали про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі, оскільки наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.

На виконання вимог статті 493 ЦПК України суд першої інстанції вчиняв необхідні дії з метою відновлення частини втраченого судового провадження в даній справі, однак, жодного документу з матеріалів цієї справи, від учасників справи не вдалось отримати, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у відновленні частини втраченого судового провадження в повній мірі відповідає наведеним вище вимогам статті 494 ЦПК України.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2020 року

- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна