Справа № 426/2735/21
РІШЕННЯ

іменем України

29 листопада 2021 року

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Просіної Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача- адвоката Будника М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом представника позивача адвоката Будника Миколи Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Сватівської міської ради Луганської області про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

встановив:

10.09.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. код НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю понад п`ять років, у період з 01 березня 2002 року і по день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. код НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , право на земельну частку (пай) площею 9,65 умовних кадастрових гектарів, в т.ч. рілля - 8,31 умовних кадастрових гектарів; пасовища - 1,07 умовних кадастрових гектарів; сіножаті 0,27 умовних кадастрових гектарів, колишнього КСП ім. Шевченко, яка розташована на території Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як за спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 10.02.1973 року позивач одружився з ОСОБА_4 та змінила прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Її рідний брат ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_2 . За життя подружжя Дробицьких дітей не мало. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла позивача мати ОСОБА_8 . Після смерті матері, брат ОСОБА_3 почав тяжко хворіти. Його дружина ОСОБА_2 також за станом здоров`я не могла забезпечити йому належний догляд та сама вести домашнє господарство. В зв`язку з чим, з 01.03.2002 року позивач без зміни реєстрації свого проживання - АДРЕСА_2 переїхала до свого брата та невістки за місцем їх мешкання: АДРЕСА_1 , та почали жити однією сім`єю, вести спільне господарство. Таким чином, з 01 березня 2002 року, позивач разом з зазначеними особами стала проживати однією сім`єю, були пов`язані спільним бюджетом, побутом, мали взаємні права та обов`язки, які притаманні сімейним стосункам. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер рідний брат позивача ОСОБА_3 . Після смерті брата позивач продовжувала жити разом з невісткою ОСОБА_2 та вести з нею спільне господарство. 16.01.2008 року помирає позивача невістка ОСОБА_2 - дружина померлого брата ОСОБА_3 . Після смерті невістки, позивач здійснила її поховання за власні кошти. У встановлений законом шестимісячний строк 27.03.2008 року позивач подала заяву до Другої Сватівської нотаріальної контори на вступ у спадщину після померлої невістки ОСОБА_2 . Після перевірки наявних документів на підставі вказаної заяви Державний нотаріус А.В. Кривошея зареєстрував спадкову справу за №97. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 10,00 умовних кадастрових гектарів, колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, с. Свистунівка Сватівського району Луганської області, яка розташована на території Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Але на той час в зв`язку з хворобою та скрутним фінансовим становищем позивач не змогла переоформити вказане спадкове майно на себе. Наразі позивач вирішила повернутися до питання оформлення спадку після померлої невістки ОСОБА_2 , але при перевірці наявних у неї документів виявилося, що при невстановлених обставинах було втрачено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0150096, виданий Сватівською РДА на ім`я ОСОБА_2 на підставі до її рішення від 19.09.1997 року №518 та зареєстрований 06.11.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №191. Відповідно до відповіді №29-12-0.3-5042/2-21 від 30.06.2021 року Головного управління Держгеокадастру у Луганській області було повідомлено, що за даними відділу у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області гр. ОСОБА_2 - члену колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, с. Свистунівка Сватівського району Луганської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0150096 в розмірі 10,00 умовних кадастрових гектарів. Зазначений сертифікат видано Сватівською РДА на ім`я ОСОБА_2 на підставі до її рішення від 19.09.1997 року №518 та зареєстрований 06.11.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №191. На підставі розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації від 20.04.2005 року №168 затверджений перерахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по КСП імені Шевченка Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області в розмірі 9,65 умовних кадастрових гектарів, (в т.ч. рілля - 8,31 умовних кадастрових гектарів; пасовища - 1,07 умовних кадастрових гектарів; сіножаті 0,27 умовних кадастрових гектарів). 05.08.2021 року позивач звернулася до Сватівської ДНК з проханням оформити спадщину після померлої невістки. 05.08.2021 року відповідно до постанови №1035/02-31 від 05.08.2021 року, винесеної державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори А.В. Кривошея, було відмовлено в оформленні спадкових прав в зв`язку з тим, що неможливо встановити факт родинних відносин між позивачем та померлою невісткою ОСОБА_2 . Крім того, в усній формі як на додаткову підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було вказано те, що не було надано оригіналу документу, що посвідчує право на земельну частку (пай). З метою недопущення протиправного використання втраченого сертифікату 11.08.2021 року у випуску газети «Новини Сватівщини» №30( НОМЕР_2 ) було розміщено об`яву про недійсність сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛГ №0150096 із земель колишнього КСП ім. Шевченко, с. Свистунівка Сватівського району Луганської області загальною площею 10,00 умовних кадастрових гектарів, виданого Сватівською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 19.09.1997 року №518 на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрованого 06.11.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №191, в зв`язку з втратою. Таким чином позивачем використані всі можливі заходи для отримання в досудовому порядку права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а тому звернення до суду є єдиним засобом встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років та отримання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Ухвалою судді від 16.09.2021 провадження по справі відкрито в загальному позовному провадженні, призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін. Витребувано докази.

11.10.2021 року на адресу суду зі Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області надійшла витребувана інформація.

Ухвалою суду від 10.11.2021 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пояснили, що після смерті матері позивача, погіршився стан здоров`я її брата та невістки. Сім"я Дробицьких за життя дітей не мали. Позивач переїхала до Дробицьких в 2002 році, проживали вони разом однією сім`єю більше 5 років, разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільно розпоряджалися ним. При житті позивач доглядала брата та невістку та здійснила поховання. Інших родичів у них не було. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутні документи, підтверджуючі родинний зв`язок зі спадкодавцем.

Представник Сватівської міської ради Луганської області О. Столяренко надіслав заяву про слухання справи за відсутності їх представника.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зазначили, що з 2002 року позивач доглядала за невісткою та братом та постійно з ними проживала, спочатку до смерті брата, а потім до смерті невістки, а саме 2008 року. Проживали як члени сім`ї, вели спільне господарство, святкували разом свята. За ОСОБА_2 доглядала позивач, після смерті поховала її.

Із Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області до суду на виконання вимог ухвали надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14 вересня 1954 року, виданого Бюро записів актів цивільного стану Сватівського району Виконкому Сватівської райради Луганської області та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 09 липня 1953 року, виданого Бюро записів актів цивільного стану Сватівського району Виконкому Сватівської райради Луганської області.

10.02.1973 року позивач одружилась з ОСОБА_4 та змінила прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_5 від 10.02.1973 року, виданого Виконавчим комітетом Свистунівської сільською радою депутатів трудящих Сватівського району Ворошиловградської області.

04.03.1978 року ОСОБА_3 одружується з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 04.03.1978 року Виконавчим комітетом Свистунівської сільської Ради народних депутатів Сватівського району Ворошиловградської області. За життя подружжя Дробицьких дітей не мало.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 06.05.1999 року, виданим Свистунівською сільською радою Сватівського району Луганської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 від 09.12.2004 року, виданим Свистунівською сільською радою Сватівського району Луганської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 від 17.01.2008 року, виданим Виконавчим комітетом Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області.

Після смерті невістки, позивач здійснила її поховання за власні кошти, що підтверджується довідкою №130 від 30.08.2021 року, виданою Старостою села Свистунівка в межах сільської ради Сватівської міської ради Луганської області.

Відповідно до довідки №130 від 30.08.2021 року, виданою Старостою села Свистунівка в межах сільської ради Сватівської міської ради Луганської області, підтверджується, що позивач спільно проживала з померлою невісткою ОСОБА_2 .

У встановлений законом шестимісячний строк 27.03.2008 року позивач подала заяву до Другої Сватівської нотаріальної контори на вступ у спадщину після померлої невістки ОСОБА_2 . На підставі вказаної заяви Державний нотаріус А.В. Кривошея зареєстрував спадкову справу за №97. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 10,00 умовних кадастрових гектарів, колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, с. Свистунівка Сватівського району Луганської області, яка розташована на території Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Відповідно до відповіді №29-12-0.3-5042/2-21 від 30.06.2021 року Головного управління Держгеокадастру у Луганській області було повідомлено, що за даними відділу у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області гр. ОСОБА_2 - члену колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, с. Свистунівка Сватівського району Луганської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0150096 в розмірі 10,00 умовних кадастрових гектарів. Зазначений сертифікат видано Сватівською РДА на ім`я ОСОБА_2 на підставі до її рішення від 19.09.1997 року №518 та зареєстрований 06.11.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №191.

На підставі розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації від 20.04.2005 року №168 затверджений перерахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по КСП імені Шевченка Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області в розмірі 9,65 умовних кадастрових гектарів, (в т.ч. рілля - 8,31 умовних кадастрових гектарів; пасовища - 1,07 умовних кадастрових гектарів; сіножаті 0,27 умовних кадастрових гектарів).

11.08.2021 року у випуску газети «Новини Сватівщини» №30(12208) було розміщено об`яву про недійсність сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛГ №0150096 із земель колишнього КСП ім. Шевченко, с. Свистунівка Сватівського району Луганської області загальною площею 10,00 умовних кадастрових гектарів, виданого Сватівською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 19.09.1997 року №518 на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрованого 06.11.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №191, в зв`язку з втратою.

Ухвалою суду від 16.09.2021 були витребувані із Сватівської державної нотаріальної контори копія спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно належним чином завіреної копії спадкової справи № 97/2008, Сватівською державною нотаріальною конторою, 27 березня 2008 року заведена спадкова справа № 97/2008, після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , 27 березня 2008 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . 05.08.2021 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постановою №1035/02-31 від 05.08.2021 року про відмову у вчинені нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори А.В. Кривошея, було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки на час відкриття спадщини відсутні документи, які підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року встановлено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За таких обставин на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 мала підстави для звернення до суду, бо у поза судовому порядку встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті немає можливості.

Позивачем доведено, що вона дійсно проживала з ОСОБА_2 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Інших осіб, які заявляли б свої права на спадкове майно, судом не виявлено. Відтак, порушене право підлягає захисту у обраний заявником спосіб, шляхом встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що право на одержання земельної частки (паю) у членів KСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, громадяни, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно ч. 3ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи рай держадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року № 439.

Згідно приписів ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. №7 - Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно пунктів 10 Постанови Пленуму ВС України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У п.11. постанови Пленуму зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) то сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п.п. 16, 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п.3.5. роз`яснень ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), однак після її смерті у спадкоємця немає можливості прийняти спадщину, тому для реалізації права на спадкування за позивачем слід визнати право на спадкове майно.

Так, позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості оформити спадщину нотаріально, в зв`язку з чим порушені права підлягають захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись наведеними положеннями матеріального закону та ст., ст. 12, 13, 76, 81, 209, 211, 247, 258, 264, 265, 268, 294, 315 ЦПК України, суд,

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Сватівської міської ради Луганської області про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. код НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю понад п`ять років, у період з 01 березня 2002 року і по день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. код НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , право на земельну частку (пай) площею 9,65 умовних кадастрових гектарів, в т.ч. рілля - 8,31 умовних кадастрових гектарів; пасовища - 1,07 умовних кадастрових гектарів; сіножаті 0,27 умовних кадастрових гектарів, колишнього КСП ім. Шевченко, яка розташована на території Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як за спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2021 року.

Суддя: Я.В.Просіна