Справа № 515/1309/21
Провадження № 2/515/1789/21
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача - адвоката Дукіна С.В.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо пре- дмета спору на стороні відповідача - Татарбунарський районний відділ державної виконавчої слу- жби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визна- ти за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки та зняти арешт з майна, посилаючись на наступні обставини.

31 жовтня 1987 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного уп равління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_1 , про що було зроблено актовий запис за № 97. У період шлюбу вона з відповідачем вирішили придбати у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва і рішенням сесії Приморсь- кої сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 150-VІІ від 12.10.2016 р. ОСОБА_1 було передано у приватну власність для індивідуального дачного будівництва земельну ді- лянку загальною площею 0,0203 га, кадастровий номер :02:002:0161, в рекреаційній зо- ні «Расєйка» с.Приморське Татарбунарського району Одеської області.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Чебана Г.А. № 32233699 від 05.11. 2016 р. проведено державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 , тобто, за відповідачем оформлено право власності на згадану земельну ділянку. На тепе- рішній час їй стало відомо, що зазначена земельна ділянка перебуває під арештом, накладеним на підставі постанови № АН 338387 від 20.11.2009 р. державного виконавця відділу державної вико- навчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області Стрезєва А.І. Вона не являється боржником у виконавчому провадженні, а тому накладення арешту на земельну ділянку без визначення її частки порушує її право. У позасудовому порядку оформити право влас- ності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки неможливо внаслідок арешту, накладеного поста- новою державного виконавця. Вирішити питання про зняття арешту з земельної ділянки у межах виконавчого провадження неможливо, оскільки вона не є стороною у виконавчому провадженні, що змусило її звернутися до суду з цим позовом. Враховуючи, що вона не є боржником у виконав- чому провадженні, в межах якого було накладено арешт на земельну ділянку, набуття нею права власності на цю земельну ділянку відбулося в порядку, передбачено законом, а наявність обмеже- ння її майна створює їй перешкоди у володінні, користуванні та реалізації права розпоряджатися ним, вважала, що її позовні вимоги мають бути задоволені у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав по- зовні вимоги у повному обсязі, та просив їх задовольнити, а справу розглянути у відсутність сто- рони позивача.

Відповідач також у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій визнав позовні ви- моги у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність.

Татарбунарський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання свого представника не направив, хо- ча про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Про причини неявки представника не повідомив, заяв та клопотань не надав (а.с.26).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здій- снюється.

В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають до- казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добро- вільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по су- ті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно копії паспорту НОМЕР_1 та копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.7, 10),

позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Татарбунари Одеської області, після реєстрації шлюбу 31. 10.1987 р. з ОСОБА_1 їй присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Рішенням 18 сесії 7 скликання Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 150-VІІ від 12.10.2016 р. ОСОБА_1 було передано у приватну власність для індиві- дуального дачного будівництва земельну ділянку загальною площею 0,0203 га, кадастровий номер :02:002:0161, за адресою: АДРЕСА_1 (копія на а.с.11).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Чебана Г.А. № 32233699 від 05.11. 2016 р. проведено державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 , що видно з його копії (а.с.12).

В Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуже- ння об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.13) містяться відомості про те, що на підставі постанови № АН 338387 від 20.11.2009 р. державного виконавця відділу державної виконавчої слу жби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області Стрезєва А.І. на все неру- хоме майно (невизначене майно) ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 9270942, зареєстро- вано 23.11.2009 р.

Вартість земельної ділянки площею 0,0203 га для індивідуального дачного будівництва, що пе- ребуває у власності ОСОБА_1 , розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністров- ський район, с.Приморське, кадастровий номер :02:002:0161, становить 105146 грн., що слідує із звіту про експертну грошову оцінку, підготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с.14-15).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Приморської сіль- ської ради набув у власність для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку площею 0,0203 га, кадастровий номер :02:002:0161, за адресою: АДРЕСА_1 .

Із змісту позовної заяви слідує, що на думку позивача, оскільки земельна ділянка набута під час перебування в шлюбі, вона є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона має право на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки.

Проте, позиція позивача з цього приводу є хибною з огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право влас- ності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повнова- жень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформляється від повідно до Закону України «Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтя- жень».

Як передбачено ч.2 ст.373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набуваєть- ся і здійснюється відповідно до закону.

В силу ч.1 ст.274 ЦК України, суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізи- чні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Таким чином, ОСОБА_1 на законних підставах, в межах норм безоплатної приватизації на- був право власності на земельну ділянку площею 0,0203 га, цільове призначення якої - для індиві- дуального дачного будівництва, кадастровий номер :02:002:0161, за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, рекреаційна зона «Расєйка», с.Приморське.

Стаття 57 СК України містить перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Згідно п.5 ч.1 зазначеної норми Закону, особистою приватною власністю дружини, чо- ловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділян- ки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Оскільки ОСОБА_1 під час шлюбу набув - отримав із земель комунальної власності - земе- льну ділянку в межах норм безоплатної приватизації, то ця земельна ділянка є його особистою при ватною власністю і позивач не має права претендувати ні на цю земельну ділянку в цілому, а ні на її частину. Ця земельна ділянка цілком належить тільки чоловікові позивача - відповідачу у спра- ві.

Як передбачено ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що нале- жить їм на праві спільної сумісної власності… У разі поділу майна, що є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визна- чено домовленістю між ними або шлюбним договором, що передбачено ст.70 СК України.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач виходила з положень зазначених норм Закону, яки ми регламентовано порядок та особливості поділу майна, що належить подружжю на праві спіль- ної сумісної власності.

Проте, позивачем не було взято до уваги вимоги ст.57 СК України, а тому помилково було від- несено майно - спірну земельну ділянку, яка є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , до майна, що є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України в редакції, чинній до 08.02.2011 р., не належали до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки.

На підставі Закону України «Про внесення зміни до ст.61 СК України щодо об`єктів права спі- льної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 р. ст.61 СК України було доповнено ч.5 нас- тупного змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділян- ка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комуналь- ної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, од нак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу Украї- ни щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість ст.57 СК України доповнено п.5 ч.1, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділян- ки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року вк- лючно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель де- ржавної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя. До 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Такий висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до ст.61 СК Украї- ни щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 р. зроблено в поста- новах Верховного Суду від 20.06.2018 р. в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12.11.2018 р. в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12.06.2019 р. в сп- раві № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Таким чином, спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю чоловіка позивача, во на не підлягає поділу, є виключно його власністю. А тому позивач не вправі претендувати на неї.

А оскільки позивач не має права на зазначену земельну ділянку, на яку на підставі постанови № АН 338387 від 20.11.2009 р. державного виконавця накладено арешт, як і на все нерухоме майно ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , то вимо- га про зняття арешту з зазначеної земельної ділянки не підлягає задоволенню.

Отже, позовні вимоги позивача, як безпідставні, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.116, 126 ЗК України, ст.ст.373, 374 ЦК України, ст.ст. 57, 58 СК України, ст.ст.76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя осо ба, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Татарбунарсь- кий районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міні- стерства юстиції (м.Одеса), про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та зня- ття арешту з майна.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частину рішення було прооголошено 26.11.2021 р., а повний текст рі- шенням ви готовлено 01.12.2021 р.

Суддя Тимошенко С.В.