Провадження № 2/638/2220/21
17 листопада 2021 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Шишкіна О.В.,
за участю секретаря судового засідання Олейник О.О.,
розглянувши в загальному позовному провадженні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого вказала, що ОСОБА_2 та 3-я особа ОСОБА_4 є її доньками. Предметом спору є кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , чоловіку позивачки ОСОБА_5 , та донькам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки помер. Після його смерті позивач прийняла спадщину на його 1/4 частку вказаної квартири.
На теперішній час кв. АДРЕСА_1 праві власності належить: ОСОБА_1 - 1/4 частини згідно свідоцтва про право на спадщину, та 3/4 частини належить їй, 3-й особі ОСОБА_4 та відповідачці ОСОБА_2 - на праві спільної сумісної власності.
ОСОБА_4 в квартирі не проживає. Позивач займає та користується двома кімнатами 2 та 3 загальною площею 30.6 кв.м., а відповідачка користується та проживає в кімнаті 4 пл.13.1 кв.м В цій кімнаті є її спальне ліжко, знаходяться її речі. Спільного господарства сторони не ведуть. Після смерті чоловіка життя разом з відповідачкою в одній квартирі стало нестерпним. Як зазначає позивач, ОСОБА_2 - п`є, кидається битися, громить квартиру. Практично кожного місяця позивач викликає наряд поліції через поведінку відповідачки.
Оскільки відповідачка не бажає в добровільному порядку вирішити житлове питання, а позивачка не бажає жити разом з такою донькою та сплачувати за неї за житло, змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Позивачка просила суд встановити наступний порядок користування трикімнатної квартири АДРЕСА_1 виділивши в сумісне користування ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 житлову кімнату площею 16.0 кв.м. з балконом (прим.2), житлову кімнату площею 14.6 кв.м. з балконом ( прим.3), та індивідуальне користування відповідачці ОСОБА_8 житлову кімнату площею 13.1 кв.м. ( прим.4). У спільному користуванні залишити кухню площею 6.8 кв.м. (прим.7), ванну кімнату (прим.8) площею 2.1 кв.м., вбиральню ( прим.9) площею 1.1 кв.м., коридор ( прим.1) площею 8.9 кв.м.
У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 серпня 2008 року реєстраційний № НОМЕР_1 -ЦІ належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2016 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2020 року, після смерті ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_1 успадкувала належну йому 1/4 частку квартири.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має прав використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
У пункті 14 своєї Постанови від 22 травня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум Верховного Суду роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності, підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі.
Квартира АДРЕСА_1 складається з трьох ізольованих кімнат площею 16.0 кв.м. з балконом (прим.2), площею 14.6 кв.м. з балконом (прим.3), площею 13.1 кв.м. (прим.4), кухні площею 6.8 кв.м. (прим.7), ванної кімнати (прим.8) площею 2.1 кв.м., вбиральні (прим.9) площею 1.1 кв.м., коридора ( прим.1) площею 8.9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом виготовленим за станом на 01 липня 2016 року.
Судом встановлено, що позивач, як власник, обмежений у повному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки в певній мірі залежить від іншого співвласника вказаної квартири.
Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку права позивача підлягають захисту, шляхом встановлення такого порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , який запропоновано позивачем, щодо якого від відповідача заперечень не надійшло, можливості його встановлення не спростовано, інший порядок відповідачем не запропоновано.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою - задовольнити.
Встановити наступний порядок користування трикімнатної квартири АДРЕСА_1 :
виділити в сумісне користування ОСОБА_6 та ОСОБА_9 житлову кімнату площею 16.0 кв.м. з балконом (прим.2), житлову кімнату площею 14.6 кв.м. з балконом ( прим.3);
виділити в індивідуальне користування ОСОБА_8 житлову кімнату площею 13.1 кв.м. ( прим.4);
у спільному користуванні залишити кухню площею 6.8 кв.м. (прим.7), ванну кімнату (прим.8) площею 2.1 кв.м., вбиральню ( прим.9) площею 1.1 кв.м., коридор ( прим.1) площею 8.9 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В. Шишкін