РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

представника позивача Івченко К.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/11584/20 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2020 представник КП «Харківводоканал» - Панасенко І.О. звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , відповідно до якого просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в сумі 9867,66 грн., з них: за надані послуги централізованого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 5282,84 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 3782,46 грн.; інфляційні витрати - 564,69 грн., 3% річних від простроченої суми - 237,67 грн. та судові витрати у сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та являються споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 .

В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, передбаченого п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.18, 30 Правил № 630 відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим за відповідачами утворилась заборгованість в сумі 9065 грн 30 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 серпня 2014 по 31 травня 2020 у розмірі 5282 грн 84 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2014 по 31 травня 2020 у розмірі 3782 грн 46 коп.

Вказує, що на момент подання позовної заяви відповідачі не здійснили жодних заходів до повного погашення заборгованості.

На підставі ст.625 ЦК України відповідачам нараховано 564 грн 69 коп. - суми інфляційних витрат за час прострочення та 237 грн 67 коп. - три проценти річних від простроченої суми. При цьому представник вказує, що що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо періоду виниклої заборгованості представником зазначено, що КП «Харківводоканал» є єдиним підприємством, яке здійснює водопостачання та водовідведення у м. Харкові, іншої альтернативи водопостачання та водовідведення в місті немає. Структура підприємства налічує лише один відділ, який здійснює претензійно- позовну роботу. Із врахуванням кількості боржників - фізичних осіб, строк заборгованості яких перевищує 3 роки, підприємство повинно щорічно подавати до суду 7-8 тисяч позовних заяв і заяв про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, при цьому сума судового збору, встановлена для пред`явлення позовних заяв і заяв про видачу судового наказу юридичними особами, суттєво обмежує можливість підприємства своєчасно, в межах строку позовної давності звертатися до суду для стягнення заборгованості по всім боржникам. Перевага надається боржникам з найбільшою сумою боргу.

У зв`язку з чим, представник просить суд вважати, що строк позовної давності для звернення КП «Харківводоканал» до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 пропущено з поважних причин.

У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідачів у справі та 23.07.2020 отримано відповідну довідку.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

28.09.2020 до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шепетухи В.В. на позовну заяву (а.с.23-26).

Так, представник вказує, що на думку позивача, всі відповідачі які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з центрального водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 .

При цьому, позивачем не долучено до позовної заяви копії договору зі споживачем (споживачами) про надання їм зазначених послуг, а також не вказано на чиє прізвище був відкритий і коли абонентський особовий рахунок № НОМЕР_1 . Доводи позивача, що ОСОБА_3 є відповідачем, як споживач послуг, є безпідставними, оскільки вона з 1988 року не мешкає в Україні, а проживає в Англії разом з матір`ю - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Англії, а тому сума заборгованості зазначена в позовній заяві не відповідає дійсності і підлягає перерахунку.

Також посилається на те, що позивачем не надано рішення Національної комісії про встановлення тарифів за послуги з центрального водопостачання та з центрального водовідведення, які діяли в період за які позивач вважає існує заборгованість.

Крім того, представником зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2014 року по 20 липня 2017 року і тому просить застосувати позовну давність, згідно ч.3 ст.267 ЦК України і відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2014 року по 20 липня 2017 року.

Щодо іншої частини строку виниклої заборгованості вказав, що на момент звернення КП «Харківводоканал» з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідачів за послуги з централізованого водопостачання та з центрального водовідведення за період з 20.07.2017 року по 31.05.2020 року, у останніх була відсутня заборгованість за надані послуги, а навпаки згідно квитанцій існувала переплата на суму - 374,69 грн. А тому, на його думку, вимоги позивача є необгрунтованими і спростовуються доказами, наданими відповідачем ОСОБА_1

07.10.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив (а.с.54-56).

Представник вказує, що відсутність договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення не свідчить про відсутність обов`язку по сплаті фактично наданих послуг.

Щодо пропуску строку позовної давності, то сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Вказує, що 08.11.2017 Київським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення на користь КП «Харківводоканал» з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення та судового збору на загальну суму 9068,14 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2019 судовий наказ Київського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 було скасовано. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання КП «Харківводоканал» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, КП «Харківводоканал» поданням заяви про видачу судового наказу перервало строк позовної давності відносно усієї суми заборгованості, як це передбачено ч.2 ст. 264 ЦК України, а не лише її частини. Враховуючи викладене, просить перервати строк позовної давності до вимог КП "Харківводоканал".

Також представником зазначено щодо нарахування сум на підставі ст.625 ЦК України, однак дані нарахування відповідачем не оспорювались.

Щодо не проживання відповідача ОСОБА_3 за адресою реєстрації зазначено, що у разі відсутності споживача або членів його сім`ї оплата вартості послуг здійснюється відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, споживач має право на несплату вартості житлово - комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному підтвердженні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, однак відповідачем не підтверджено належними доказами відсутність ОСОБА_3 за місцем реєстрації, крім того, звернень з питання здійснення перерахунку у зв`язку з не проживанням за адресою: АДРЕСА_1 від відповідачів до КП «Харківводоканал» не надходило.

Представником відповідача до відзиву надано копію закордонного паспорта України Серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 з відміткою про прийняття на облік у Консульському відділі Посольства України у Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії: Тимчасово до 24 березня 2001 року, термін дії паспорту до 24 березня 2010 року. Доказів відсутності ОСОБА_3 , в період з 01.08.2014 по 31.05.2020 на території України не надано.

У судовому засіданні 20.10.2020 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.65).

10.11.2020 ОСОБА_1 подано до суду докази на підтвердження факту не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації (а.с.73).

10.12.2020 представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.83-84).

24.12.2020 представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.87).

Зазначено про те, що представником відповідачів - адвокатом Шепетухою В.В., було надано до Київського районного суду м. Харкова відповідь на адвокатський запит № 09 від 26.10.2020 з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно якого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в базі даних про перетинання державного кордону України в період з 29.10.2015 по 01.10.2020 не значиться, в зв`язку з чим, було здійснено перерахунок нарахувань за послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Таким чином, остаточно представник позивача просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" заборгованість в сумі 4884,15 грн., із них: за надані послуги централізованого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 3194,43 грн,; за надані послуги централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 1387,27 грн.; інфляційні витрати - 302,45 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

28.12.2020 представником позивача подано до суду заяву із розрахунком заборгованості за період з 01.07.2017 по 31.05.2020 (а.с.99).

20.01.2021 представником відповідача подано до суду клопотання з проханням долучити до матеріалів справи розрахунок оплати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 07.2017 по 31.05.2020.

У судовому засіданні 25.01.2021 представником відповідача подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи акту здачі - приймання виконаних робіт від 25.01.2020 та квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с.108).

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шепетуха В.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, також просили стягнути з КП «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2400 грн.

Відповідач ОСОБА_4 судове засіданн не з`явився, до суду 20.11.2020 подано заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що з позовними вимогами він не згоден і просить суд в його задоволенні відмовити в повному обсязі та застосувати до заявлених позовних вимог строки позовної давності (а.с.81).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п.1, 2 ч.2 ст.49 ЦПК України).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14, 17).

З матеріалів справи вбачається, що у КП «Харківводоканал» на ім`я ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідачів виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів, як споживачів, від оплати відповідних послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 5282,84 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 3782,46 грн., що підтверджується сводкою карткою абонента (а.с.5-9).

За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації та в період з 29.10.2015 по 01.10.2020 не перетинала державний кордон України.

Позивачем було здійснено перерахунок заборгованості з урахуванням відсутності одного із споживачів та нараховано заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 3194,43 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 по 31.05.2020 у розмірі 1387,27 грн., що підтверджується сводкою карткою абонента (а.с.88-91).

Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено.

Згідно наданого розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 , заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2017 по 31.05.2020 становить 1514,02 грн., а за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.05.2020 - 1018,66 грн. (а.с.100-101), яка підлягає стягненню з відповідачів на користь КП «Харківводоканал».

В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

При цьому, судом враховано, що ОСОБА_1 сплачувались кошти на погашення заборгованості.

Відповідно до п.п. 17,18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630) послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Оскільки віднесення оплати понад місячні нарахування не можливо здійснити на майбутній період (тобто період, який ще не настав), то КП «Харківводоканал» відносило переплату на попередні періоди, за які вже була надана послуга у повному об`ємі, але не була сплачена.

Таким чином, сплачені відповідачем ОСОБА_1 кошти, які він вважає переплатою, було зараховано у рахунок попередньої заборгованості.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 302,45 грн. - індексу інфляції за час прострочення.

Враховуючи, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст..258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони нараховані на виниклу заборгованість.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с.3).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (51,855 %) та стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1089,99 грн.

Щодо розподілу витрат сторін на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника відповідача у справі міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер виданий адвокатом, договір № б/н про надання правової допомоги від 23.09.2020, укладений між адвокатом Шепетухою В.В, та ОСОБА_1 , пунктом 1.1 якого визначено, що Клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту за винагороду наступну правову допомогу : підготувати і подати до суду відзив на позовну заяву і бути представником Клієнта в Київському районному суді м.Харкова при розгляді цивільної справи за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення.

Розмір гонорару Адвоката і порядок його виплати встановлюється Сторонами в додаткових угодах до вказаного договору, які є невід`ємною частиною даного договору (п.4.2 Договору) (а.с.28).

Згідно з Додатковою угодою №б/н від 23.09.2020 до догвоору б/н про надання правової допомоги від 23.09.2020, сторони узгодили розмір адвокатського гонорару в сумі 800 грн. за кожну годину роботи (а.с.31).

Відповідно до Акту від 25.01.2021 здачі-приймання виконаних робіт (послуг) до договору б/н від 23.09.2020, Адвокат Шепетуха В.В. витратив наступний час: участь в судових засіданнях 20.10.2020, 12.11.2020, 25.01.2020 Київського районного суду м.Харкова по цивільній справі №953/11584/20 за позовом КП «Харківводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, що становить три години. Правова допомога надана Адвокатом у повному обсязі і задовольняє вимогам Клієнта, останній не має претензій до якості наданої правової допомоги.

Загальна вартсіть наданої Адвокатом правової допомоги (гонорару) згідно з п.4.1, 4.2 Договору та п.1 Додаткової угоди до договору від 23.09.2020 складає 2400 грн. (три годни по 800 грн.) (а.с.110).

Також суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н віл 12.11.2020 про сплату ОСОБА_1 2400 грн. на користь адвоката Шепетухи В.В. (а.с.109).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Стороною позивача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача просила відмовити відповідачу в заявленій вимозі.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам №816/2096/17, №826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати відповідача на правничу (правову) допомогу у розмірі 2400,00 грн., у зв`язку з чим суд стягує з КП «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 1155,48 грн. пропорційно розміру задоволених та відхилених позовних вимог.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст..2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 258-259, 263-266, 268, 273 273 ЦПК України, ст.ст.11, 256, 253, 257, 261, 525, 526, 625 ЦК України, ст..64, 68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» (місце знаходження: м.Харків, вул..Шевченка, 2, п/р НОМЕР_4 в АТ «Мегабанк», МФО 351629, ) заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.05.2020 у розмір 2532 (дві тисячі п`ятсот тридцять дві) гривні 68 копійок, з яких: заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 1514,02 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення у розмірі 1018,66 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» (місце знаходження: м.Харків, вул..Шевченка, 2, п/р НОМЕР_4 в АТ «Мегабанк», МФО 351629, ) інфляційні витрати в розмірі 302 (триста дві) гривні 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» (місце знаходження: м.Харків, вул..Шевченка, 2, п/р НОМЕР_4 в АТ «Мегабанк», МФО 351629, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1089 (одна тисяча вісімдесят дев`ять) гривень 99 копійок у рівних частках.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» (місце знаходження: м.Харків, вул..Шевченка, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 1155 (одна тисяча п`ятдесят п`ять) гривень 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал», місце знаходження: м.Харків, вул..Шевченка, 2, ,

Відповідачі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 03.02.2021.

Суддя Колесник С.А.