ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/8193/2016ц Головуючий суддя І інстанції Ольховський Є.Б.
Провадження № 22-з/818/49/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: заява про ухвалення додаткового рішення
03 лютого 2021 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Бурлака І.В., Кругової С.С.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 656 750 грн. та судові витрати в сумі 6633,17 грн.
19 квітня 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року, та заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог про стягнення боргу.
В обґрунтування заяви представник відповідача зазначав, що відповідач не отримував судові повістки, оскільки з 03 лютого 2017 року по 13 лютого 2017 року знаходився поза межами м. Харкова, у зв`язку з чим у відповідача не було можливості заявити таке клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 20 березня 2017 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, застосувати наслідки спливу позовної давності.
Постановою колегії суддів Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволена. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким було застосовано наслідки спливу строків позовної давності, на підставі чого було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року скасовано постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року змінено.
Зменшено суму стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 05.01.1999 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , - до 646750,00 (шістсот сорока шести тисяч сімсот п`ятдесяти) гривень.
12 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до Харківського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.
13 січня 2021 року справу витребувано з суду першої інстанції.
21 січня 2021 року справа надійшла до суду апеляційної інстанції на запит.
ОСОБА_2 у письмовому відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення вказав, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року було вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Харківського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року щодо судових витрат рішення не змінено, тобто вже було вирішено питання щодо судових витрат.
Зазначив, що відповідно до ч.2 ст.86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи, тобто у даному випадку сторони позивача.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи заяви за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції не вирішувалося питання відшкодування сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подачу касаційної скарги та за витрати з проведення комп`ютерно-технічної експертизи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 зазначених у заяві судових витрат, які у даному випадку відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача у вищевказаному розмірі.
З огляду на викладене, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 141, 270, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року.
Головуючий В.Б. Яцина.
Судді колегії І.В.Бурлака.

С.С.Кругова.