ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7421/21 Справа № 204/6085/20 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна, у якому просила визнати недійсним свідоцтво від 11 листопада 1999 року б/н про право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , яке видане Державним житлово-комунальним підприємством «Південне»; витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради вказану квартиру; припинити право власності на об`єкт нерухомого майна - вказану квартиру та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру, внесений державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О.

Позов мотивовано тим, що рішенням Дніпропетровської обласної ради про виконання рішення обласної ради від 18 липня 2003 року №202-9/XXIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська затверджено розпорядження голови обласної ради від 18 серпня 2003 року №159-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська спільного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя», від 10 вересня 2003 року № 171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Центральний» та від 06 жовтня 2003 року №186-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м.Дніпропетровська житлових будинків, що перебувають на балансі Дніпропетровського обласного житлово-комунального підприємства «Аеродром» та розташовані на території м.Дніпропетровська. Згідно Розпорядження Голови обласної ради від 10 вересня 2003 року №171-р цілісний майновий комплекс ОЖКП «Південне», що належить до спільної власності територіальних громад області, передано у власність територіальної громади міста Дніпропетровська. 19 червня 2003 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №1549 «Про проведення реєстрації багатоквартирних будинків, що перебувають на утриманні об`єднань співвласників (власників квартир і нежитлових приміщень), або юридичних осіб - балансоутримувачів незалежно від форм власності». Відповідно вказаного рішення комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» доручено проводити реєстрацію багатоквартирних будинків. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 було прийнято в комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя». 10 вересня 2003 року комісією з питань приймання-передачі цілісного майнового комплексу ОЖКП «Південне» із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м.Дніпропетровська було складено акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне», яким передано в житловий фонд низку житлових будинків, зокрема, будинок АДРЕСА_1 . Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі вищевказаних рішень проведено реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та записано в реєстрову книгу № 48ЖЮ за реєстровим № 4877-181. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Дніпровській міській раді стало відомо, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Реєстрація права власності була здійснена державним реєстратором комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком Максимом Олександровичем на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11 листопада 1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». Також, в матеріалах реєстраційної справи міститься лист КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08 листопада 2018 року за №16697 про те, що станом на 31 грудня 2012 в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11 листопада 1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням від 11 листопада 1999 року за №1801-99, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу за № ЮЗп-201. З доданого свідоцтва вбачається, що взагалі відсутні відомості кому належить спірна квартира. Департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради було здійснено запит до КП «Дніпровське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради про надання інформації щодо того, чи надавалась відповідь ОСОБА_1 від 11 листопада 1999 року за №1801-99 про реєстрацію права власності. У відповідь надійшов лист КГІ «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 27 квітня 2020 за №4686 про те, що станом на 31 грудня 2020 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 не значиться, інформація про реєстрацію права власності відсутня. Також, департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради було здійснено запит до Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу ордеру на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Листом від 04 серпня 2020 року за №506 Чечелівська районна у місті Дніпрі рада повідомила про відсутність запитуваної інформації. Враховуючи, що документи, надані відповідачем для реєстрації не відповідають дійсності, а реєстрація права власності незаконна, на переконання позивача, є підстави для витребування у ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , для визнання недійсним свідоцтва про право власності та для припинення права власності та скасування запису в Державному реєстрі речових прав, у зв`язку з чим, ДМР звернулась до суду із зазначеною позовною заявою.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що вимоги про витребування майна можуть бути заявлені саме до осіб, що ним володіють, а їх вирішення нерозривно пов`язане з необхідністю дослідження та встановлення наявності/відсутності факту протиправного вибуття такого майна з володіння позивача, зокрема можливого існування порушень процедури відчуження комунального майна, тощо, які врешті призвели до вилучення таких об`єктів з комунальної власності.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Рішенням Дніпропетровської обласної ради про виконання рішення обласної ради від 18 липня 2003 року №202-9/XXIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська затверджено розпорядження голови обласної ради від 18 серпня 2003 року №159-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська спільного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя», від 10 вересня 2003 року №171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Центральний» та від 06 жовтня 2003 року №186-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Дніпропетровська житлових будинків, що перебувають на балансі Дніпропетровського обласного житлово-комунального підприємства «Аеродром» та розташовані на території м. Дніпропетровська.

19 червня 2003 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №1549 «Про проведення реєстрації багатоквартирних будинків, що перебувають на утриманні об`єднань співвласників (власників квартир і нежитлових приміщень), або юридичних осіб - балансоутримувачів незалежно від форм власності».

Відповідно вказаного рішення комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» доручено проводити реєстрацію багатоквартирних будинків.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі.

10 вересня 2003 року Комісією з питань приймання-передачі цілісного майнового комплексу ОЖКП «Південне» із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м.Дніпропетровська було складено акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне», яким передано в житловий фонд низку житлових будинків, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .

Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі вищевказаних рішень проведено реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та записано в реєстрову книгу №48ЖЮ за реєстровим №4877-181.

В той же час, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №223820100 від 14 вересня 2020 року вбачається, що за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Реєстрація права власності була здійснена державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком Максимом Олександровичем на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11 листопада 1999 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». З доданого свідоцтва, яке було надано державному реєстратору, вбачається, що у ньому відсутні відомості щодо ПІБ особи, якій належить спірна квартира (а.с.21, 25).

Також, в матеріалах справи міститься копія листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08 листопада 2018 року №16697 про те, що станом на 31 грудня 2012 в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11 листопада 1999 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням від 11 листопада 1999 №1801-99, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу за № Юзп-201.

В свою чергу, Департаментом правового забезпечення ДМР було здійснено запит до КП «Дніпровське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради про надання інформації щодо того, чи надавалась відповідь ОСОБА_1 від 11 листопада 1999 року № 1801-99 про реєстрацію права власності.

У відповідь надійшов лист КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 27 квітня 2020 року № 4686 про те, що станом на 31 грудня 2020 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 не значиться, а відповідь ОСОБА_1 про реєстрацію права власності відсутня.

Також, департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради було здійснено запит до Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу ордеру на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Листом від 04 серпня 2020 року №506 Чечелівська районна у місті Дніпрі рада повідомила про відсутність запитуваної інформації.

Окрім того, департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради здійснено запит до ліквідатора КЖЕП «Південне» Левченка В.В. про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу органом приватизації підприємства свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проте, станом на час розгляду справи відповідь не надійшла.

Ухвалою суду від 24 березня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у КП «БТІ» Слобожанської селищної ради та у приватного нотаріуса ДМНО Щетілової О.В. належним чином завірену копію реєстраційної справи, яка була заведена під час реєстраційної дії державним реєстратором Вусик М.О. від 25 січня 2019 року на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Проте, станом на час розгляду справи відповідь не надійшла.

В свою чергу, з наданих Відділом реєстрації майнових прав ДАПДП ДМР документів, вбачається, що 28 грудня 2020 року гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В. за реєстровим № 20599, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання своїх зобов`язань згідно Договору позики, укладеного між сторонами 28 грудня 2020 року на суму 150 000 грн. з терміном повернення коштів - 30 грудня 2020 року. Також, нотаріусом було внесено відповідне обтяження на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за реєстровим № 20600 (а.с.90-93).

Окрім того, 30 грудня 2020 року гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В. за реєстровим № 20827, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 в рахунок виконання зобов`язань за Договором іпотеки від 28 грудня 2020 року. Також нотаріусом, на підставі вказаного Договору було знято відповідне обтяження на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за реєстровим № 20870 (а.с.94-95, 100).

В той же час, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253484858 від 20 квітня 2020 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) була розподілена на 2 окремі квартири, які в реєстрі значаться за №7 та №7а на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП55. В свою чергу, новоутворену квартиру АДРЕСА_1 було відчужено на підставі Договору купівлі-продажу від 02 квітня 2021 року № 1613, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Іванютіним-Сандомирським Л.О. Право власності на новоутворену квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 29 березня 2021 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП55.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що правовстановлюючим документом у цьому випадку є саме розпорядження Державного житлово-комунального підприємства «Південне» від 11 листопада 1999 року №1801-99, на підставі якого видане відповідне свідоцтво про право власності б/н від 11 листопада 1999 року та дійсність яких може бути підтверджена (не підтверджена) судом при вирішенні спору щодо дійсності рішення відповідного органу, на підставі якого було видано оскаржуване заявником свідоцтво. Оскільки розпорядження про оформлення права власності позивачем не оскаржене та вимог про визнання його недійсним заявлено не було, то й окремі вимоги про визнання недійсним документа, яким оформлюється відповідне право - задоволенню не підлягають, оскільки таке свідоцтво саме по собі не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. З приводу вимог про припинення права власності на об`єкт нерухомого майна - вказану квартиру та скасування реєстрації права власності, суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, в задоволенні якої суд відмовляє. Окрім того, суд звертає увагу позивача на помилковість обраного способу захисту порушеного права в цій частині. З 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення рішення у даній справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, внаслідок чого, застосування Позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права, внаслідок чого, відповідні доводи позову в цій частині судом відхиляються. Як було встановлено судом, на час розгляду справи, спірна квартира була відчужена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка в свою чергу, здійснила її поділ на 2 окремі об`єкти нерухомого майна та один з яких також відчужила на користь громадянки ОСОБА_3 . Тобто, відповідач-1 по справі - ОСОБА_1 на день розгляду справи не є власником (як в розумінні титульного власника так і в якості фактичного володільця) спірної квартири, яка поділена на два новостворені об`єкти нерухомого майна, власниками якого є особи, які не залучені до участі у справі та до яких позивачем позовних вимог заявлено не було, а тому вимоги позову про витребування у ОСОБА_1 спірної квартири також задоволенню не підлягають, оскільки зазначена особа є неналежним відповідачем по справі за вказаними вимогами. Зважаючи на вказане, суд зазначає, що вимоги про витребування майна можуть бути заявлені саме до осіб, що ним володіють, а їх вирішення нерозривно пов`язане з необхідністю дослідження та встановлення наявності/відсутності факту протиправного вибуття такого майна з володіння позивача, зокрема можливого існування порушень процедури відчуження комунального майна, тощо, які врешті призвели до вилучення таких об`єктів з комунальної власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями частини 2 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 6 Тимчасового положення про реєстрацію (в редакції, чинній на дату видачі свідоцтва) видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.

Тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2018 року по справі №917/927/17.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі також - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи по суті, вони дізналися про те, що спірна квартира була відчужена, у зв`язку з чим вони звернулися до суду із клопотанням про повернення справи в підготовче засідання для того, щоб вони мали можливість змінити підставу та предмет позову, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачається можливість процесуального переходу на попередню стадію розгляду справи. Проте, Дніпровська міська рада не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом, відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив по справі заочне рішення, тоді як позивач згоди на це не давав, як це передбачено п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки під час судового засідання 02 березня 2021 року судом ставилось на обговорення питання щодо можливості заочного розгляду справи та представником позивача ОСОБА_4 не заперечувалось проти такого розгляду.

Встановивши, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту свого порушеного права, а також те, що вимоги про витребування майна можуть бути заявлені саме до осіб, що ним володіють, чого позивачем зроблено не було, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Інші доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко