П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Провадження у справі відкрите ухвалою судді від 09 жовтня 2020 року.

17 вересня 2021 року позивачка в особі представника адвоката Ісаєнка О.В. подала до суду клопотання про призначення комплексної судової експертизи та проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням. Клопотання мотивоване тим, що предметом спору є розподіл майна подружжя у вигляді гаражного боксу та двох автомобілів, щодо яких позивачкою надано звіти про оцінку майна, де визначено його вартість. Водночас представник відповідача заперечив ці висновки з посиланням на відсутність реєстрації права власності на нежитлову будівлю гараж в установленому порядку ні за позивачем, ні за відповідачем, а також заперечив проти вартості автомобілів. Просив поновити процесуальний строк для призначення судової експертизи.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20 вересня 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення процесуальних строків для призначення судової експертизи відмовлено, а клопотання залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та призначити експертизу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність поважних причин для поновлення процесуальних строків, оскільки судом не врахована висловлена в судовому засіданні позиція представника відповідача про те, що оцінене позивачкою майно не було належно оглянуте, гаражний бокс взагалі не уведений в експлуатацію і право власності на нього не зареєстроване. Проте даний гаражний бокс використовується відповідачем, який надає послуги з тонування автомобілів, там знаходяться автомобілі, і бокс належним чином обладнаний., та є фактично об`єктом нерухомого майна. При цьому ні до автомобілів, ні до гаражного боксу відповідач доступу не надає.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копії

- 2 -

ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги з додатками 01 листопада 2021 року направлені згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на електронну адресу представника відповідача, що стверджується повідомленням про її доставлення.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанціїпро відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк (п.10 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у поновлені процесуального строку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що клопотання позивача про призначення комплексної судової експертизи і огляд доказів подане на стадії розгляду справи по суті, тобто після закінчення встановленого законом процесуального строкую. При цьому суд виходив з відсутністю поважних причин його пропуску.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст.83 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

- 3 -

Судом встановлено, що ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2020 року відкрите провадження у даній справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 03 грудня 2020 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 липня 2021 року.

В судовому засіданні 28 липня 2021 року розпочато розгляд справи по суті, судом оголошено зміст позовної заяви, сторони виступили із вступним словом, сторони дали пояснення та відповіли на запитання одна одної, судом оголошена перерва до 20 вересня 2021 року для виклику свідків.

Отже, відповідно до положень ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а у випадку неможливості повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано.

Водночас, ні при подачі позову, ні в підготовчому судовому засіданні позивачка не заявляла клопотання про отримання доказу у вигляді висновку судової експертизи, а подала таке клопотання лише 17 вересня 2021 року, тобто після початку розгляду справи по суті.

З огляду на пропуск позивачкою встановлених законом строків подання клопотання про отримання доказу у вигляді судової експертизи та відсутність поважних причин його пропущення суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у поновленні процесуальних строків.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про відсутність поважних причин для поновлення процесуальних строків у відношенні клопотання про призначення судової експертизи і огляд доказів колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з викладених вище підстав.

Судом незаперечно встановлено, що вказане клопотання мало бути подане згідно ч.2 ст.83 ЦПК України разом з поданням позовної заяви, натомість клопотання подане лише 17 вересн 2021 року, тобто після закінчення встановлених законом процесуальних строків.

Як вище вказувалося відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому апеляційний суд відповідно до ст.89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що наведені як у клопотанні від 17 вересня 2021 року, так і в апеляційній скарзі доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, зокрема заперечення відповідача проти поданих позивачкою звітів про оцінку майна, у яких визначена вартість спірного майна, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали позивачці незалежно від цих обставин подати відповідне клопотання про призначення експертизи та огляд майна разом із позовом.

Це ж стосується посилань у апеляційній скарзі на те, що гаражний бокс використовується відповідачем, який надає послуги з тонування автомобілів, там знаходяться автомобілі, і бокс належним чином обладнаний, та є фактично об`єктом нерухомого майна, при цьому ні до автомобілів, ні до гаражного боксу відповідач доступу не надає, які є необгрунтованими і не спротсовують висновків суду про відсутність підстав для

- 4 -

поновлення строку.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивачкою до суду у встановленому законом порядку надані докази про вартість майна, спростування яких може відбуватися виключно шляхом подання відповідачем належних доказів, а не шляхом своїх усних заперечень, як помилково вважає позивачка.

Відхиляючи апеляційну скаргу з урахуванням доводів позивача і відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людинияк джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципамрівності сторні та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Судом встановлено, що позивачка просить поновити встановлений законом строк для отримання доказу у вигляді судової експертизи, клопотання про проведення якої подане після закінчення встановлених законом процесуальних строків.

Отже, відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку грунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечитьпринципу рівності сторін.

- 5 -

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строкпісля їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційних судів за результатами такого переглядукасаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: