ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 201/13456/17

провадження № 61-4599св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Астраханцевої Лоліти Трохимівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», на рішення Жовтневого районного суду від 16 жовтня 2018 року в складі судді Антонюка О. А. та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в складі колегії суддів Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про визнання незаконним і скасування наказу про дисциплінарне стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошових коштів та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 13 червня 2006 року він працював на посаді водія 1 класу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» в Новомосковському відділенні.

Наказом № 431-но/к від 31 серпня 2017 року до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, враховуючи що до працівника раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Цим же наказом доручено провідному інженеру з підготовки кадрів підготувати наказ про його звільнення 01 вересня 2017 року та бухгалтерії провести в цей же день повний розрахунок з ним. Але про вказані заходи і догани він дізнався лише при звільненні, ніяких пояснень в нього не брали і засідань по ньому не було. Саме звільнення вважав незаконним, оскільки в день звільнення він хворів і перебував на лікарняному, про що відповідачу було відомо.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 31 серпня 2017 року;

- поновити його на роботі водієм 1 класу в ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 435,68 грн та 10 000,00 грн моральної шкоди;

- зобов`язати відповідача виплатити йому допомогу по тимчасовій непрацездатності з 01 серпня 2017 року по 06 серпня 2017 року та з 01 вересня 2017 року по 05 вересня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково:

- визнано незаконним та скасовано наказ № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 31 серпня 2017 року та поновлено ОСОБА_1 на роботі водієм 1 класу в ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»;

- стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 435,68 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено;

- зобов`язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності з 01 серпня 2017 року по 06 серпня 2017 року та з 01 вересня 2017 року по 05 вересня 2017 року;

- вирішено питання щодо розподілу судових витрат;

- допущено негайне виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах місячного платежу;

Суд першої інстанції виходив із того, що позивача звільнено з роботи 01 вересня 2017 року в період перебування його на лікарняному, що суперечить нормам трудового законодавства, адже не допускається звільнення працівника з ініціативи власника у період його тимчасової непрацездатності.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з незаконним звільненням позивача, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у вересні 2017 року звернувся до відповідача й наполягав на добровільному скасуванні наказу від 31 серпня 2017 року № 431 як об`єктивно незаконного та поновленні його на роботі, в чому йому було відмовлено, з часу звільнення на іншу роботу позивач не працевлаштовувався, будь-яких доходів тривалий час не має. Необґрунтоване звільнення, тривале не поновлення його на роботі та фактичне залишення без засобів до існування завдає йому моральної шкоди, його гідність та честь як людини та працівника свідомо принижуються.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року в частині скасування наказу № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 31 серпня 2017 року скасовано та у скасованій частині постановлено нове про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 31 серпня 2017 року відмовлено; в іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності та стягнення моральної шкоди, проте, безпідставно скасував наказ № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 31 серпня 2017 року.

Апеляційний суд дійшов висновку, що оспорюваний наказ виданий відповідною посадовою особою в межах її компетенції, а тому жодних підстав для скасування наказу немає; оскільки позивач звільнений з роботи з порушенням норм трудового законодавства, цей наказ може бути визнаний незаконним.

Аргументи учасників справи

У березні 2019 року представник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року.

У касаційній скарзі представник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що: - суди не взяли до уваги докази на підтвердження порушення трудової дисципліни позивачем протягом року, зокрема, наказ від 21 липня 2015 року № НО/К-00349 «Про оголошення догани ОСОБА_1 », наказ 01 лютого 2017 року № 49-НО/К «Про оголошення догани ОСОБА_1 » та наказ від 01 серпня 2017 року № 365-НО/К «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;

- що висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що ОСОБА_1 було звільнено під час тимчасової непрацездатності, є безпідставним, оскільки 01 вересня 2017 року він був присутній на робочому місці, що підтверджується належними і допустимими доказами. В момент фактичного ознайомлення з наказом про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення він відмовився його підписувати й пішов з роботи, після чого надав листок непрацездатності про те, що він перебував на амбулаторному лікуванні з 01 вересня 2017 року до 04 вересня 2017 року;

- що лікарняний листок видано 04 вересня 2017 року, а не в день звільнення позивача 01 вересня 2017 року, що суперечить пункту 2.5. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують непрацездатність громадян від 13 листопада 2001 року № 455, де вказано, що листок непрацездатності видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування у стаціонарі;

- ОСОБА_1 було звільнено 01 вересня 2017 року, а позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн пред`явлена 07 лютого 2018 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП України;

- що судами порушено норми процесуального права, зокрема, суди не з`ясували повно та всебічно обставини справи та дійшли безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», в якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Вказує, що суди вірно встановили, що 31 серпня 2017 року відповідачем було винесено наказ про звільнення позивача з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Звільнення на підставі цього наказу відбулося 01 вересня 2017 року і саме цей день є останнім робочим днем позивача, проте 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, у зв`язку з чим у позивача не було законних підстав для його звільнення.

Наказом від 31 серпня 2017 року № 431 визначено як обов`язок інженера з підготовки кадрів підготувати наказ про звільнення позивача 01 вересня 2017 року. Проте такого наказу винесено не було і фактично позивача звільнили та провели розрахунок 01 вересня 2017 року за наказом від 31 серпня 2017 року.

Відносно доводів касаційної скарги про пропуск трьохмісячного строку для пред`явлення вимог про стягнення моральної шкоди позивач указує, що його звільнено 01 вересня 2017 року, позовну заяву він подав 14 вересня 2017 року, де просив стягнути на його користь 5 000 грн моральної шкоди, а в подальшому 07 лютого 2018 року він уточнив свої вимоги та просив стягнути 10 000 грн моральної шкоди, тому вказаний строк ним не пропущено.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла відповідь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на відзив ОСОБА_1 , у якій ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» підтримало свою касаційну скаргу та заперечувало проти аргументів позивача.

Аналіз вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допомоги по тимчасовій непрацездатності та моральної шкоди. В іншій частині в касаційному порядку не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 13 червня 2006 року працював на посаді водія 1 класу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» в Новомосковському відділенні.

Наказом № 431-но/к від 31 серпня 2017 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з 01 вересня 2017 року за систематичне невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків, враховуючи що до працівника раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а саме: наказом № НО/К-00349 від 21 липня 2015 року позивачу була оголошена догана за невиконання розпоряджень керівництва та безвідповідальне відношення до своїх службових обов`язків, догана не оскаржена, строк її дії пройшов; наказом від 01 лютого 2017 року позивачу була оголошена догана за відсутність на роботі без поважних причин 30 січня 2017 року, догана не оскаржена і діє.

Відповідно до листка непрацездатності від 04 вересня 2017 року серія АДК № 408534 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 01 вересня 2017 року по 04 вересня 2017 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із установлення по справі обставин про звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України з порушенням норм трудового законодавства, оскільки у день звільнення 01 вересня 2017 року позивач перебував на лікарняному.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 31 серпня 2017 року № 431-но/к звільнено з 01 вересня 2017 року, проте цього дня він перебував на лікарняному, суди зробили правильний висновок, що в ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року.

За встановлених обставин доводи касаційної скарги представника відповідача не заслуговують на увагу, адже не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності та зводяться до його незгоди із прийнятими судами до уваги доказами, зокрема поданим позивачем листком непрацездатності, який на думку відповідача не відповідає пункту 2.5 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян від 13 листопада 2001 року № 455. Проте, у цій справі зазначені обставини не були предметом розгляду, а касаційний суд не може встановлювати обставини або (та) вважати їх доведеними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність доказів.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Установивши, що діями відповідача порушено трудові права позивача та завдано йому моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, правильно застосував положення статті 237-1 КЗпП України та з урахуванням характеру порушення прав, тяжкості і істотності вимушених змін у житті позивача внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в 3 000 грн, що відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_1 пропустив трьох місячний строк на звернення до суду з даною вимогою, не заслуговують на увагу, оскільки позивача було звільнено 01 вересня 2017 року, позов до суду він подав 14 вересня 2017 року, який уточнив 07 лютого 2018 року шляхом збільшення розміру моральної шкоди, а тому встановлений статтею 237-1 КЗпП України строк для звернення до суду не пропустив.

Такі висновки щодо застосування статті 237-1 КЗпП України викладені в постановах Верховного Суду від 13 серпня 2020 року в справі № 127/16375/19 (провадження № 61-7321св20), від 29 липня 2020 року в справі № 212/6331/19 (провадження № 61-1610св20).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій в оскарженій частині без змін. За таких обставин та відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Астраханцевої Лоліти Трохимівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду від 16 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допомоги по тимчасовій непрацездатності та моральної шкоди, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук