Справа № 487/4976/19
Провадження № 2/487/100/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Бурятинської В.І.,

представника позивача - адвоката Шишлова О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило визнати недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда від 17.10.2018р. з моменту його укладення; стягнути з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що 17.10.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» (правонаступник ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування») було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда, відповідно до якого застраховано майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ТЗ ВМW Х5, д.н. НОМЕР_1 , vin code НОМЕР_2 . Страхувальником та вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда від 17.10.2018 р. визначено ОСОБА_1 . В період дії договору страхування від ОСОБА_2 було отримано повідомлення про пошкодження вогнем ТЗ ВМW Х5, д.н. НОМЕР_1 . В процесі врегулювання заявленого ОСОБА_2 випадку пошкодження транспортного засобу виникли сумніви, що договір добровільного страхування наземного транспорту підписано ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач звернувся до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку експерта №19/17/3-82-СЕ/19 від 16.05.2019 року підпис на 16 сторінці договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда від 17.10.2018р. розділ 35. «Підписи сторін», графа «Страхувальник» перед словами « ОСОБА_1 » виконано ОСОБА_2 . Підпис на 16 сторінці договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда від 17.10.2018р. розділ 35 «Підписи сторін», графа «Страхувальник» перед словами « ОСОБА_1 » та підписи в графах «підпис», а також після рукописного запису « ОСОБА_2 » в поясненні від імені ОСОБА_2 від 01.04.2019 р. виконані однією особою. На думку позивача наведені обставини свідчать про те, що договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда від 17.10.2018 р. підлягає визнанню недійсним, оскільки в момент вчинення такого правочину було недотримано вимоги, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 ЦК України, а саме: зміст даного правочину суперечить ЦК України та Закону України «Про страхування», оскільки спірний договір страхування підписав не страхувальник ОСОБА_1 , а інша особа, що підтверджується висновком експерта; договір страхування замість страхувальника підписала ОСОБА_2 . Згідно з довіреністю від 20.08.2018р., посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., ОСОБА_1 не уповноважував останню на укладення від його імені договору страхування вищевказаного транспортного засобу, а отже договір страхування підписано не уповноваженою особою. Оскільки договір ОСОБА_1 не підписував, волевиявлення не відповідало його внутрішній волі при укладенні спірного договору страхування. Спірний договір страхування укладено АТ «СК «АРКС» під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки такий договір страхування з боку страхувальника підписано ОСОБА_2 , особою, яка не має повноважень на укладення договору страхування щодо ТЗ ВМW Х5, д.н. НОМЕР_1 , а отже, не може набувати прав та обов`язків страхувальника за договором страхування.

Представник позивача - адвокат Шишлов О.Є. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, суду надавав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином.

Представник відповідача адвокат Проніна О.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнавала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ще до укладення спірного договору ОСОБА_1 видав довіреність від 20.08.2018 на ім`я ОСОБА_2 строком на 10 років, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за р. №1890. Видача довіреності була пов`язана з тим, що ОСОБА_2 мала намір придбати у ОСОБА_1 вищевказаний транспортний засіб та з огляду на те, що власник транспортного засобу у кінці серпня 2018 і до січня 2019 планував виїхати за межі України в рейс на судні іноземного власника. Відповідно до зазначеної довіреності ОСОБА_1 упоноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в органах МВС, Національної поліції України, нотаріату, страхування, СТО, автогаражних кооперативах та будь-яких інших компетентних органах, установах та організаціях незалежно від їх форм власності, підпорядкування та галузевої належності, пов`язані з експлуатацією та продажем (орендою, позичкою) належного йому вищевказаного транспортного засобу; підписувати договори цивільно-правового характеру щодо продажу та користування вищевказаним транспортним засобом; у випадку спричинення вищевказаному транспортному засобу пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди укладати, якщо в тому буде необхідність, договори про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати по таким правочинам грошові суми у розмірах згідно із калькуляціями або домовленістю; вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Правова позиція позивача є помилковою, ним не зазначено та не доведено, яким саме чином укладений договір порушує інтереси позивача, посилання на норми закону, що визначають підстави для недійсності договору, є хибними. Позивач при укладенні договору страхування повинен був перевірити об`єкт страхування та всі документи на нього, і з цим об`єктом він погодився, тобто пропозицію на укладення договору було схвалено. Оскільки в матеріалах справи є довіреність від 20.08.2018, копія паспорту на ім`я страхувальника та його представника, пояснення ОСОБА_2 , в яких вона не заперечує підписання договору, це свідчить про те, що відповідач мав добровільний намір на укладення зазначеного договору страхування та його волеявлення полягало у страхуванні майнових інтересів відповідача, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, визначеним у п. 5.6 договору. Крім того, проект оспорюваного договору був надрукований, запропонований саме позивачем для підписання вже після сплати страхового платежу відповідачем, незазначення позивачем, вірогідно внаслідок власного недбальства або свідомо, відомостей про особу, яка діє від імені страхувальника та реквізити такої довіреності не можуть бути підставою для визнання його недійсним, та з урахуванням положень закону не кваліфікуються як помилка.

В судовому засіданні 21.01.20201 представник відповідача не була присутньою, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 , залучена ухвалою суду від 03.12.2019, в судовому засіданні пояснювала, що разом з чоловіком вони вирішали придбати у свого знайомого ОСОБА_1 автомобіль ВМW Х5, д.н. НОМЕР_1 , який останній передав їй у користування, а сам поїхав за кордон. При цьому ОСОБА_1 видав їй довіреність та залишив номер телефону страхового агента на ім`я ОСОБА_3 . Перебуваючі у м. Києві, страховому агенту Мксиму вона передала всі необхідні документи за допомогою ОСОБА_4 , в тому числі і довіреність від 20.08.2018, копії паспортів на свої ім`я та на ім`я ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 . За вказівкою страхового агента вона здійснила страховий платіж від імені ОСОБА_1 частинами через термінал "Приватбанку", кошти для цього їй залишив ОСОБА_1 . Також вона запропонувала страховому агенту подивитися на транспортний засіб, зробити його фото, на що останній запропонував лише надіслати йому фото автомобіля за допомогою ОСОБА_4 . Договір страхування вона отримала на автовокзалі в м. Херсоні, підписала його, при цьому по телефону повідомила страховому агенту ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 відсутній, проте ОСОБА_3 запевнив її, що вона має право підписати договір страхування на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 . Вважає, що позивач штучно утворив даний спір, щоб уникнути виконання зобов`язань за договором страхування в частині виплати страхового відшкодування.

Заслухавши сторони, свідка ОСОБА_5 , який надав пояснення аналогічні тим, що надавала третя особа ОСОБА_2 , дослідивши надані сторонами докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 належить транспортний засіб ВМW Х5, д.н. НОМЕР_1 , vin code НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим ТСЦ 4841.

Відповідач ОСОБА_1 20 серпня 2018 року видав на ім`я ОСОБА_2 довіреність, яку було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є., відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в органах МВС, органах та підрозділах Національної поліції України, органах нотаріату, органах страхування, СТО, автогаражних кооперативах та будь-яких інших компетентних органах, установах та організаціях незалежно від їх форм власності, підпорядкування та галузевої належності, пов`язані з експлуатацією та продажем (орендою, позичкою) належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТОЦ 4841, зареєстрвоаного 22 листопада 2017 року, транспортного засобу марки ВМW, моделі Х5, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2017 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Для цього ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 право керувати згаданим транспортним засобом, переобладнувати його (змінювати тип і модель вищевказаного транспортного засобу, колір, змінювати у встановленому порядку двигун, кузов, інші деталі), ремонтувати, проходити технічний огляд; знімати транспортний засіб з обліку в органах МВС, органах та підрозділах Національної поліції України, одержувати транзитні номери; визначати на власний розсуд міце стоянки транспортного засобу, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, одержати дублікат реєстраційного документа в разі його втрати; підписувати договори цивільно-правового характеру щодо продажу та користування вищевказаного транспортного засобу, визначати на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати належні за результатами згаданих правочинів грошові суми; у випадку спричинення вищевказаному транспортному засобу пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди укладати, якщо в тому буде необхідність, договори про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати по таким правочинам грошові суми у розмірах згідно із калькуляціями або домовленістю; надавати транспортний засіб для митного огляду, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності.

Судом також встановлено, що 17.10.2018 року між АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та іншим майном, вказаним в розділах 5 та 6 цього договору.

Розділи 5 та 7 вказаного договору містять інформацію про застрахований транспортний засіб, зокрема: ВМW Х5 чорного кольору, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , та про власника транспортного засобу: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Згідно з розділом 8 договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначені як особи, допущені до керування застрахованим транспортним засобом.

Зазначений договор передбачає також, зокрема, перелік страховик ризиків і страхових випадків, франшизу (безумовну) за ризиком, страхову суму, порядок її встановлення при автоматичному продовженні строку дії договору на другий та кожний наступний період дії договору, умови виплати страхового відшкодування, норматив знецінення ТЗ за період страхування (період дії договору), порядок сплати страхового платежу, перелік прав та обов`язків сторін, дії страхувальника в разі настання страхового випадку, відповідальність сторін.

Договір в розділі 35 "підписи сторін" містить інформацію про особу, яка підписала договір від страховика АТ "СК "АХА Страхування"- Закревська В.В., та про страхувальника - ОСОБА_1 .

Замість ОСОБА_1 вказаний договір підписаний ОСОБА_2 .

Дана обставина не заперечувалась в судовому засіданні ОСОБА_2 та підтверджується висновком експерта №19/17/3-82/СЕ/19 від 16.05.2019.

Відповідно до п.13 договору ОСОБА_2 від імені відповідача виконала зобов`язання щодо сплати страхового платежу на користь АТ «СК «АХА Страхування» в сумі 79177,50 грн., що підтверджуються квитанціями АТ КБ «Приватбанк» від 17.10.2018 року.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін ( ч.4 цієї статті).

У ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, встановленій законом.

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статте. 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Статтею 983 ЦК України а також частиною 4 статті 18 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив визнати договір страхування недійсним, посилаючись на те, що спірний договір укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки з боку страхувальника договір підписано неуповноваженою особою.

Проте, суд вважає, що договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №307099а8зда від 17.10.2018 був підписаний уповноваженою ОСОБА_1 особою - ОСОБА_2 , воля ОСОБА_1 на укладення спірного договору підтверджується виданою ним 20 серпня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 довіреністю.

Зміст наявної в матеріалах справи довіреності, виданої 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , підтверджує наміри та волю позивача на укладення спірного договору.

Так, вказана довіреність містить повноваження ОСОБА_2 на підписання договорів цивільно-правового характеру щодо продажу та користування транспортним засобом, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності.

Відповідно до ст.ст. 237, 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Як передбачено ст.ст. 244, 245 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю; довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ст.ст. 248, 249 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Сам по собі факт не зазначення в договорі добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" про те, що від імені ОСОБА_1 діє ОСОБА_2 на підставі довіреності від 20 серпня 2018 року, не дає підстав вважати, що у ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору. При цьому слід зазначити, що довіреність від 20 серпня 2018 року, на підставі якої діяла ОСОБА_2 , відповідачем відкликана не була, недійсною не визнавалася.

Крім того, згідно зі ст. 29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі: 1) якщо його укладено після страхового випадку; 2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилась особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №911/1171/18, від 04.06.2019 у справі №910/9070/18.

Суд вважає, що обставини, на які послається позивач, не можуть кваліфікуватися як помилка. Так, саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , була учасником перемовин щодо обговорення умов укладення спірного договору, надала всі необхідні документи, зокрема, довіреність, документи, що посвідчують особу страхувальника та представника - копії паспортів на на ім`я ОСОБА_1 та на своє ім`я, які були долучені позивачем і до позовної заяви; автомобіль знаходився у ОСОБА_2 в управлінні за згодою власника автомобіля і з цією обставиною погодився страховик, отримавши від неї страхові платежі. На спростування вказаних обставин за ухвалою суду позивачем так і не було надано копії страхової справи, зокрема заяви на страхування від страхувальника, не повідомлено дані страхового агента, з яким спілкувалась ОСОБА_2 . Крім того, проект оспорюваного договору був надрукований саме позивачем для підписання вже після сплати страхового платежу, а незазначення позивачем відомостей про особу, яка діє від імені страхувальника та реквізити такої довіреності можуть вказувати на недбальство з боку позивача і не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. Суд вважає, що страховик не був позбавлений можливості перевіряти достовірність повідомленої страхувальником інформації та наданих документів, вимагати від страхувальника надання іншої додаткової інформації та документів, необхідних при укладенні договору. Позивачем також не доведено, яким саме чином укладений договір порушує інтереси позивача.

Таким чином, договір добровільного добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №307099а8зда від 17.10.2018р. укладений сторонами на підставі положень про представництво, з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних та допустимих доказів протилежного позивачем суду не надано. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний договір недійсними, оскільки при його підписанні ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 на підставі довіреності, ознайомилась та погодилась з його умовами, що підтверджується її особистим підписом.

За такого, позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного.

Представником відповідача адвокатом Проніною О.О. в своїх запереченнях на відповідь на відзив заявлялось клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, представником відповідача надано наступні докази: витяг з договору про надання правової допомоги №20 від 08.10.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Ольги Проніної» в особі керуючого Проніної Ольги Олександрівни; звіт про надану правову допомогу від 28.11.2019 року з детальним описом виконаних робіт; рахунок-фактуру №1 від 18.10.2019 року та оригінал квитанції на підтвердження оплати послуг адвоката на суму 5000,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

За такого, дослідивши вищевказані докази, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 137, 141, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.01.2021 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя Т.А. Карташева