ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 646/4762/20

провадження № 22-ц/818/3306/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Теслікової І.І., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 11 лютого 2021 року), -

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 1978 року позивачка є власником спірного домоволодіння. Проте у 2019 році з`ясувалося, що у правовстановлюючих документах допущена описка у прізвищі покупця та у номеру домоволодіння. ОСОБА_1 зазначає, що наразі вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю внаслідок помилок працівників КП «Харківське міське БТІ» та нотаріуса. Позивачка вважає, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом відновлення свого права власності є судовий захист такого права.

Харківська міська рада надала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити без змін рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року, а апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних, допустимих достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, з яких можливо було б ухвалити судом рішення про підтвердження наявного у позивача права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , набуте раніше на законних підставах ОСОБА_1 .

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання права позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1979 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1).

20 лютого 1993 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.9 т.1). Технічний паспорт складений російською мовою, в ньому зазначено, що «жилой дом по улице Октябрьской принадлежит Серковой Любови Ивановне».

Відповідно до листа заступника з інформаційно-аналітичних питань КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 24.06.2019 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (колишня 168 та 176) станом на 31.12.2012 року проведено на ім`я ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1978 року, посвідченого 1-ю ХДНК реєстровий номер № 8- 2462. Назву вул. Жовтнева змінено на вул. Кутаїська згідно із рішенням 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 року № 12/15. Згідно даних відділу збереження технічної документації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР наявні дві окремі інвентаризаційні справи за адресою АДРЕСА_2 , згідно яких об`єкти нерухомого майна, які розташовані за вищезазначеною адресою є окремими між собою, та другий житловий будинок з надвірними будівлями зареєстрований в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» під реєстраційним номером № 53414 за іншою фізичною особою (а.с.15 т.1).

Відповідна до листа КП «Харківське міське БТІ» Харківської міської ради від 04.08.2020 року убачається, що згідно даних відділу збереження технічної документації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР наявні дві окремі інвентаризаційні справи за адресою: АДРЕСА_2 . Рішення щодо присвоєння або зміни адреси в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( колишня 168 та 176) відсутнє (а.с.19 т.1).

Матеріали справи містять договір купівлі-продажу від 28 грудня 1978 року, з якого вбачається, що покупцем житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с. 21-22 т.1).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, яка сформована 28 січня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.25 т.1).

Судом за клопотанням позивача було витребувано з КП «Харківське міське БТІ» інвентаризаційні справи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , та витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву завірену копію договору купівлі-продажу від 28.12.1978 року та завірені копії усіх документів нотаріальної справи щодо посвідчення вказаного правочину.

Відповідно до листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 03.09.2020 року вбачається, що у відділі збереження технічної документації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР обліковуються інвентаризаційні справи на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 ):

-інвентаризаційна справа № 1053 на домоволодіння АДРЕСА_4 - право власності зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстровий № 199/1;

-інвентаризаційна справа № 1095 на домоволодіння АДРЕСА_3 право власності зареєстровано за іншою фізичною особою, реєстраційний № 1620/13;

-інвентаризаційна справа № 563 на домоволодіння АДРЕСА_2 право власності зареєстровано за іншою фізичною особою, реєстраційний № 53414;

Також у вказаному листі зазначено, що інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не заводилась, та не облітується (а.с.86 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1978 року. Проте у червні 2019 року вона виявила факт втрати правовстановлюючого документу на будинок та почала їх відновлювати. В той же час, під час розгляду її заяв про надання копій та дублікатів правовстановлюючих документів позивачка дізналася, що у тексті договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.12.1978 року невірно вказано прізвище покупця, а саме: замість правильного прізвища « ОСОБА_6 » помилково вказано « ОСОБА_7 », а також невірно зазначено номер житлового будинку, а саме: замість правильного номеру «176» помилково зазначено «168». Належність позивачу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується технічним паспортом, виданим 20.02.1993 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації саме на цей житловий будинок, та в якому зазначено правильне прізвище позивача « ОСОБА_6 ». Тобто, на даний час існує невідповідність у правовстановлюючих документах щодо прізвища власника нерухомого майна та його номеру. Внаслідок наявності вищевказаних помилок у правовстановлюючих документах право власності позивачки не визнається. Позивачка зазначає, що вказані обставини позбавляють її, як власника, можливості будь-яким чином розпорядитися своїм майном. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема, з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу.

Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорювання чи невизнання її права іншою особою або у разі втрати документа, який засвідчує право власності. При цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах.

Отже, умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тобто метою подання такого позову згідно статті 392 ЦК України є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою.

Дана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 161/12411/17.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1978 року.

Матеріали справи свідчать про те, що за договором купівлі-продажу від 28 грудня 1978 року, ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_3 (а.с. 21-22 т.1). Житловий будинок літ. «А», дерев`яний, житловою площею 24,0 кв.м. знаходиться на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. Також наявні надвірні будівлі: літня кухня літ. «Б», 2 сараї літ. «В» та «Д», льох літ. «Г», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-2.

20 лютого 1993 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.9 т.1). Власником вказаного будинку зазначена ОСОБА_1 .

З аналізу вказаних документів убачається, що будинок АДРЕСА_1 відповідає по розмірам, конфігурації, тощо, будинку АДРЕСА_3 , що був придбаний позивачкою за договором купівлі-продажу від 28 грудня 1978 року.

Згідно із рішенням 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 року № 12/15, назву АДРЕСА_1 .

З інвентаризаційної справи убачається, що будинок АДРЕСА_3 , який придбала позивачка, з 1993 року значиться як будинок АДРЕСА_1 (а.с.105-152 т.1).

При цьому рішення про зміну нумерації будинків інвентаризаційні справи не містять.

У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) зазначено, що «відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що іншим чином, окрім шляхом звернення до суду, підтвердити своє право позивачка не має можливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих позивачкою доказів убачається, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 1978 року є власником житлового будинку літ. «А», дерев`яний, жилою площею 24,0 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , який за всіма параметрами (загальним розміром, планом будинку, розміром кожного із приміщень, розміром та конфігурацією земельної ділянки) відповідає будинку АДРЕСА_1 .

Зміна нумерації будинків КП «ХМБТІ» у 1993 році унеможливлює доведення позивачкою права власності на належний їй будинок в інший спосіб, ніж у судовому порядку.

З наявних у матеріалах справи інвентаризаційних справ на будинки по АДРЕСА_1 убачається, що нумерація будинків неодноразово змінювалась без зазначення підстав такої зміни. Зокрема, житловий будинок, який станом на час розгляду справи має номер 168 раніше мав номер «170», «198», «148».

Станом на час набуття права власності на будинок позивачкою у 1978 році власником будинку, який зараз має номер 168, був ОСОБА_8 (а.с.164 т.1). Право на вказаний будинок в подальшому перейшло до ОСОБА_9 (а.с.226 т.1). На даний час власником будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.240,244 т.1).

Будь-яких доказів того, що спірне нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 , належить іншій особі, - матеріали справи не містять.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, яка сформована 28 січня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка та її донька ОСОБА_5 (а.с.25 т.1).

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про недоведеність позовних вимог, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи наведені вище обставини, які дають підстави для застосування статті 392 ЦК України у зв`язку з відсутністю іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, як особи, яка вже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах, - колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України наявні підстави для стягнення з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 3448,70 грн., з яких: 1379 грн. за подачу позову та 2 069,70 грн. за подачу апеляційної скарги. судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, у розмірі 2550 грн.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 448,70 грн., з яких: 1379 грн. за подачу позову та 2 069,70 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 03.12.2021 року.