Номер провадження: 22-ц/813/2700/21
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О.,

за участю секретаря Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року про заміну стягувача, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з вказаних осіб на користь Банку заборгованість у розмірі 23 676,17 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 219 769, 34грн., витрати по сплаті судового збору 2 197,69грн.

Заява обґрунтована тим, що на підставі договору факторингу №17 від 20.04.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №0 від 03.06.2008 року, який було укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_3 . На думку заявника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є належним стягувачем за зобов`язаннями відповідачів. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2017 р. заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено. Проведено заміну стягувача у виконавчому провадженні з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» () у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року, справа № 523/4557/14-ц.

Ухвалу вмотивовано тим, що оскільки на підставі договору факторингу №17 від 20.04.2015 року та Витягу з реєстру боржників до вказаного договору ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №0 від 03.06.2008 року, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та за договором поруки укладеного з ОСОБА_2 . За наданими з боку заявника документами заміна стягувача відбулась в порядку та умовах визначених договором факторингу №17. В силу ст. 204 ЦК України даний договір є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та такий не був визнаний недійсним в судому порядку, а відтак є обов`язковим для його виконання та застосування у виниклих між сторонами договору та боржниками прав та обов`язки у яких виникли за рішенням суду від 15 липня 2014р.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є належним стягувачем за зобов`язаннями відповідачів, що визначені кредитним договором №0 від 03.06.2008 року, зобов`язання по якому на даний час не виконанні. Відтак, внесена до суду заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року, відповідно до якої просив вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» у задоволенні заяви про заміну сторони стягувача у справі №523/4557/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви не з`ясувавши всіх обставин справи та порушивши норми матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що на даний час виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 15 липня 2014р. не розпочате, а виконавчий лист перебуває в матеріалах цивільної справи в суді першої інстанції, що унеможливлює встановлення належного стягувача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2017 р.

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Ващенко Л. Г. від 30.11.2017 року було залишено без руху вказану апеляційну скаргу оскільки апелянтом не було сплачено судовий збір, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги 30 днів з дня отримання копії ухвали

10 січня 2018 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 було відкрито.

Ухвалою від 01.02.2018 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року про заміну стягувача було призначено до розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2018 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до залучення до участі у справі правонаступників.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

01.02.2019 року Ухвалою Одеського апеляційного суду .було прийнято до провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про зміну стягувача у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

21 травня 2019 року через канцелярію суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. надійшла відповідь відповідно якої спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2019 року поновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року про заміну стягувача.

Розпорядженням № 5206 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Вадовської Л. М. та Погорєлової С. О.

07 листопада 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду вказану справу було прийнято до провадження.

Ухвалою від 30.04.2020 року було залучено до участі у справі ОСОБА_1 як правонаступника після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оголошено перерву у судовому засіданні до 12 години 15 хвилин 02 липня 2020 року з метою повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

02 липня 2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неналежним повідомленням сторін про час та місце розгляду справи до 29.10.2020 року о 10.45.

29 жовтня 2020 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, долучено копію листка непрацездатності.

Також 29 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що його представник знаходиться на лікарняному та не може приймати участь у справі, у зв`язку з чим справу було відкладено до 10 грудня 2020 року.

08 грудня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до якого заявник просив провести судове засідання 10.12.2020 року за відсутності представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

10 грудня 2020 року розгляд вказаної справи було відкладено у зв`язку з неналежним повідомленням представника апелянта до 24.12.2020 року.

24 грудня 2020 року розгляд справи було відкладено з метою належного повідомлення апелянта та його представника до 28.01.2021 року.

21 січня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до якого заявник просив провести судове засідання 10.12.2020 року за відсутності представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв, клопотань не надали.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня до закінчення дії карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 р., адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» з наступними змінами передбачено, що тимчасово, з 17.03.2020 року до закінчення дії карантину зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, освідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року (справа № 523/4557/14), позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з вказаних осіб на користь Банку заборгованість у розмірі 23 676,17 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 219 769, 34грн., витрати по сплаті судового збору 2 197,69грн.

Суворовським районним судом м. Одеси 21 серпня 2014 р. було видано виконавчий лист № 523/4557/14-ц, який перебував на виконанні у Суворовському відділі ДВС Одеського міського управління юстиції.

Згідно наявної в матеріалах справи постанови державного виконавця Суворовського відділу ДВС м. Одеси від 17 жовтня 2016 р. виконавчий лист № 523/4557/14-ц був повернутий до Суворовського районного суду м. Одеси в зв`язку з прийняттям апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги на рішення суду від 15 липня 2014 р.

На даний час рішення суду від 15 липня 2014 року набрало законної сили та на час розгляду заяви про заміну стягувача є чинним. Ухвалою ВССУ від 22 червня 2017 р. зазначене вище рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в Одеській області від 04 жовтня 2016 року залишені без змін.

На підставі договору факторингу №17 від 20.04.2015 року та Витягу з реєстру боржників до вказаного договору ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №0 від 03.06.2008 року, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та за договором поруки укладеного з ОСОБА_2 . За наданими з боку заявника документами заміна стягувача відбулась в порядку та умовах визначених договором факторингу №17. В силу ст. 204 ЦК України даний договір є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та такий не був визнаний недійсним в судому порядку, а відтак є обов`язковим для його виконання та застосування у виниклих між сторонами договору та боржниками прав та обов`язки у яких виникли за рішенням суду від 15 липня 2014р.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц , від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 09 лютого 2019 року у справі № 711/10368/2012 , від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17, від 09 жовтня 2019 року у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу, а також на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті заяви під час ухвалення судового рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеної заяви.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року про заміну стягувача залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року про заміну стягувача залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе