Номер провадження: 22-ц/813/2754/21
Номер справи місцевого суду: 520/9307/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Бикової К.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіна Тетяна Миколаївна про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23 липня 2018 року ОСОБА_8 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить: визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30967845 від 16 серпня 2016 року по реєстрації від 16 серпня 2016 року по реєстрації приватної часткової власності на 1/4 частки за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною, підставою виникнення права власності якого є розпорядження № 739, видане 21 листопада 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради; скасувати запис про право власності ОСОБА_1 за № 15938755 від 10 серпня 2016 року, зроблений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною; визнати незаконним та скасувати рішення КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31883279 від 17 жовтня 2016 року по реєстрації приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_9 ; скасувати запис про право власності ОСОБА_6 за № 16920631 від 12 жовтня 2016 року, зроблений керівником КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем Олексієм Миколайовичем; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем, щодо об`єкту домоволодіння АДРЕСА_1 ; скасувати запис про право власності ОСОБА_3 за № 23133239 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем щодо об`єкта домоволодіння АДРЕСА_1 ; скасувати запис про право власності ОСОБА_4 за № 23133224 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем, посилаючись на те, що йому на підставі приватної спільної часткової власності належить 9/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . На думку позивача, відповідач ОСОБА_6 порушив порядок виділу своєї частки у приватну власність, та не взяв у інших співвласників домоволодіння письмову згоду. Також, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 порушили порядок виділу своєї частки у приватну власність, та не взяв у інших співвласників домоволодіння письмову згоду, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_8 - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30967845 від 16 серпня 2016 року по реєстрації приватної часткової власності на 1/4 частки за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною, підставою виникнення права власності якого є розпорядження серії № 739, виданого 21 листопада 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради.

Скасовано запис про право власності ОСОБА_1 за № 15938755 від 10 серпня 2016 року, зроблений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною.

Визнано незаконним та скасовано рішення КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31883279 від 17 жовтня 2016 року по реєстрації приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_9 .

Скасовано запис про право власності ОСОБА_6 за № 16920631 від 12 жовтня 2016 року, зроблений керівником КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем Олексієм Миколайовичем.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем, щодо об`єкту домоволодіння АДРЕСА_1 .

Скасовано запис про право власності ОСОБА_3 за № 23133239 від 01 листопада 2017 року, який було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем щодо об`єкта домоволодіння АДРЕСА_1 .

Скасовано запис про право власності ОСОБА_4 за № 23133224 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем.

Стягнуто з ОСОБА_9 , який є керівником КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації Одеської області», що знаходиться за адресою: Одеська обл., Березівський р-н, с. Новоселівка, вул. Нова, буд. 77-А, на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 03 грудня 2001 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_12 , який є реєстратором Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Дачне, вул. Шахтарська, буд. 8-а, на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 48 коп.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що в супереч чинному законодавству, відповідачі здійснили виділ у натурі часток майна, без належних документів та письмових угод про це з іншими співвласниками.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та загальнені доводи та заперечення інших учасників справи

20 березня 2019 року представником ОСОБА_6 ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року, відповідно до якої апелянт просить:

-поновити процесуальний строк на звернення ОСОБА_6 до суду із апеляційною скаргою;

-скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2019 р. по справі №520/9307/18 в частині:

-визнання незаконним та скасування рішення КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31883279 від 17 жовтня 2016 року по реєстрації приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_9 ;

-скасування запису про право власності ОСОБА_6 за № 16920631 від 12 жовтня 2016 року, зроблений керівником КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро Державної реєстрації» Бондарем Олексієм Миколайовичем;

-стягнення з ОСОБА_6 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 03 грудня 2001 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 48 коп. 7

-прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_8 відмовити в повному обсязі;

-стягнути з ОСОБА_8 понесенні судові витрати.

Апелянт, ОСОБА_6 , посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки, суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та пеупередженому розгляду, а тому рішення суду в певній частині не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та пеобгрунтованим.

Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції під час розгляду справи керувався лише Договором дарування від 17 червня 2016 року, відповідно до якого позивачу передано у власність 9/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою наведені у відзиві до позовної заяви доводи апелянта.

Судом першої інстанції, на думку апелянта, жодним чином не надавалась належна правова оцінка наявному в матеріалах справи листу Комунального шдприємства «Бюро технічпої Інвентаризації» Одеської міської ради №6380-01/42 від 20.10.2017 р. В зазначеному листі наявна інформація щодо стану реєстрації права власності за Договором дарування від 17.06.2016 року на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В листі зазначено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С. при посвідченні Договору Дарування від 17.06.2016 року взято опис нерухомого майна з технічного паспорту від 10.05.2002 р., що в результаті призвело до укладення договору щодо домоволодіння склад якого внаслідок виділу одного житлового будинку з земельною ділянкою в окрему адресу: АДРЕСА_1 , зносу окремих будівель, будівництва нових та їх подальша приватизація змінили склад (до укладення Договору дарування) отриманого нерухомого майна у власність позивача.

ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний був зупинити провадження у справі до розгляду цивільної справи №520/12607/17, предметом якої є визнання Договору Дарування від 17.06.2016 року недійсним, однак в матеріалах справи не містяться дані щодо вирішення питання відносно поданої апелянтом заяви про зупинення провадження у справі.

Апелянт вказує, що судом не вірно зазначено, що ОСОБА_6 здійснена Державна реєстрація домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 з присвоєнням окремої адреси: АДРЕСА_1 .

Посилання суду на відповідь Юридичного Департаменту Одеської міської Ради від 24 січня 2019 року щодо відсутності реєстраційної справи на належне нерухоме майно Апелянта на підставі рішення від 01.11.2017 р. за № 37889588, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спростовуються наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою №128302379 від 20.06.2018 року.

Так, 26.02.1925 року на підставі Постанови про денаціоналізацію Одеської Губерніальної житлової комісії Югансу А.І. було повернуто нерухоме майно, про що зроблено запис №3624 від 02.05.1925 року та зареєстровано в реєстрі приватно-володільницьких прав майно Одеського Губкомунвідділу від 16.04.1925 року за №193.

Враховуючи вищевикладене, головуючим суддею повністю проігноровані наведені в відзиві до позовної заяви пояснення Апелянта з приводу набуття ним права власності на нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 та правого режиму домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке наразі перебуває у власності ОСОБА_8 (тобто Позивача).

Після повернення у власність нерухомого майна, ОСОБА_15 було прийнято рішення щодо продажу 1/2 частки нерухомого майна у загальну власність в рівних частках кожному право на одну половину частини ОСОБА_16 (який був дідусем Апелянта) та ОСОБА_17 (сестрі бабці Апелянта, ОСОБА_17 ), що підтверджується Договором купівлі-продажу від 20.09.1934 р., зареєстрованого нотаріальним відділом Одеського облсуда за реєстраційним номером №112/1.

Апелянтом неодноразово зазначалось, що відповідно до зазначеного вище Договору купівлі-продажу Дідусю ОСОБА_6 (Апелянта) та ОСОБА_17 передано у їх виключне користування: «житлові і нежитлові приміщення, що складалася з двох кімнатах з кухнею, та флігель об одній кімнаті з кухнею, розташовані на земельній ділянці, Мірою одна тисяча вісімсот двадцять квадратних метрів, або скільки в натурі знайдеться, в межах: спереду - вулиця, ззаду - домобудівля Шнапорського, праворуч - домобудівля Петті та ліворуч - дільниця колгоспу ім. 51 Перекопської Дивізії.»

На момент отримання у власність родичами нерухоме майно мало адресу: 10 станція Середнього Фонтану, Чубарської Сільради, Одеської області.

Згодом, після змін адміністративних найменувань вулиць, було присвоєно іншу адресу: АДРЕСА_5 , (дільниця №4).

З наведеного вбачається те, що з моменту отримання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 власність 1/2 частки нерухомого майна, одразу було самостійною одиницею та належало на праві спільної часткової власності тільки їм у рівних частках та мала всі складові автономності: конкретно визначені будівлі, огорожу, окремі входи - виходи, іншу адресу. З часу придбання цього майна у власність ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ним ніколи не володіли та не користувились інші особи, що судом першої інстанції пе враховувалось при прийнятті оскаржуваного рішення, що свідчить по неповне дослідження та встановлення фактичних обставин справи.

14 жовтня 1938 року ОСОБА_18 було засуджено до вищої Міри покарання. Враховуючи, що ОСОБА_15 було розстріляно, інша 1/2 частка, що залишилась у власності після продажу у 1934 році ОСОБА_16 і ОСОБА_17 була конфіскована в дохід держави.

Таким чином, виникло 2 самостійних об`єкта нерухомості за різними адресами: майно ОСОБА_16 і ОСОБА_17 знаходилось за адресою: буд № НОМЕР_4 , дільниця № 4, а конфісковане майно у державну власність за адресою: АДРЕСА_6 .

З вищевикладеного вбачається, що часткова власність ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , не утворює спільну часткову власність з майном ОСОБА_15 (державою).

Майно ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_7 , (дільниця №3), яке після його страти було конфісконано державою складається з одноповерхового будинку, який у подальшому було передано на баланс та оперативне керування ЖЄО Київського району.

Оскільки Київський районний суд м. Одеси при постановленні оскаржуваного рішення посилався, як на основу, на знаходження у власності ОСОБА_8 9/50 частин домоволодіння, першим власником 9/50 частин домоволодіння була ОСОБА_19 , якою на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого Третьою Одеською держконторою 14.02.1992 року № 4-756 придбано у власність 9/50 частин домоволодіння державної власності, тобто тої частини домоволодіння, яка була конфіскована у першого та єдиного власника ОСОБА_15 , що жодного відношення до майна ОСОБА_20 не має, оскільки належне йому майно було придбано його родичами на підставі договору купівлі-продажу в 1934 році, а у власності Позивача перебуває майно яке знаходилось у власності держави в результаті конфіскації після страти власника ОСОБА_15 .

Чинним законодавством на той час не передбачалось існування спільної власності між громадянами та організаціями. Навіть навпаки, в разі виникнення у певних випадках права спільної власності між державою та громадянином, законодавство вимагало її припинення протягом одного року.

Апелянт наголошує на тому, що майно отримане ним у власність належало ОСОБА_16 після смерті якого передано у спадщину ОСОБА_21 (його дружині), після ії смерті в ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування зазначене майно перейшло до ії доньки ОСОБА_22 ..

Лише після смерті ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_2 , Апелянт, як її син, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2015 р., отримав право власності на дане майно.

Підставою для набуття у власність Апелянтом нерухомості стало свідоцтво про право на спадщину від 16.12.2015 року. Адреса отриманого у власність майна Апелянта починаючи з 1958 року ніколи не змінювалась, та тим паче, не присвоювалась як окрема.

Також судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 222 ЦПК України та задоволено клопотання позивача про витребування письмових доказів.

Апелянт вказує, що з урахуванням того, що майно ОСОБА_6 та позивача є окремими обєктами нерухомого майна, що знаходиться за різними адресами, то до даних відносин не можуть застосовуватись положення ст. 355 ЦК України.

20 березня 2019 року представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокатом Клещовою Лілією Іванівною було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року, відповідно до якої апелянт просить:

- поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси по справі № 520/9307/18 від 06.02.2019р. та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_8 відмовити в частині визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індеконий номер 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневоької сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем, щодо об`єкту домоволодіння АДРЕСА_1 .;

-скасування запису про право власності ОСОБА_3 за № 23133239 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневоької сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировнчем;

-визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індеконий номер: 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневоької сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем щодо об`єкта домоволодіння АДРЕСА_1 ; скасування запису про право власності ОСОБА_4 за № 23133224 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневоької сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем;

-стягнення судових витрат з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Апелянти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посилаються на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апелянти зазначають, що позивачем но надано жодних доказів, які б підтверджували, що вони, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками одного домоволодіння з позивачем, яке є предметом договору дарування від 17.06.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С.

Зубакова Надія Василівна та ОСОБА_4 є єдиними власниками окремого об`єкту нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і інших співвласників не існує, тому не зрозуміло яким чином останні порушують права ОСОБА_23 .

Відповідно до ордеру №320 від 20 вересня 1967 року громадянин ОСОБА_24 з родиною до складу якої входила і ОСОБА_25 (донька) отримали право на зайняття однокімнатної квартири, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 . З зазначеної дати ОСОБА_3 проживала в даній квартирі.

04.07.1986р. за рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №741 було збільшено житлову площу квартири, яка належала ОСОБА_24 та його родині, включаючи дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

17.07.2008р. Київською районною адміністрацією було прийнято розпорядження №672 про упорядкування нумерації квартир по АДРЕСА_1 , відповідно до якого квартирі, яка на даний момент належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було присвоєно №2.

05.04.2012р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідно до ч.1 ст. 354 ЦК України, було набуто право власності на окремий об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_8 , та 16.08.2012р. було проведено державну реєстрацію зазначеної квартири, що підтверджується розпорядженням органу приватизації №2201119 від 05.04.2012р., свідоцтвом про право власності на житло від 05.04.2012р. та витягом про державну реєстрацію прав за номером 35192217 від 16.08.2012р., відповідно.

Тобто, з моменту отримання права на зайняття квартири, а саме з 04.07.1986р., та по сьогоднішній день ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші члени їх родини проживали в квартирі, яка була окремим об`єктом нерухомого майна.

01.11.2017р. на підставі заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як власників вище зазначеного майна, було проведено державну реєстрацію зміни фунціонального призначення об`єкта майна з квартири АДРЕСА_9 на житловий будинок, який станом на сьогоднішній день знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена реєстрація відбувалась на підставі заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , технічного висновку щодо можливості експлуатації квартири АДРЕСА_10 , як присадибннй (індивідуальний) житловий будинок та провоустановлюючих документів.

Відтак, твердження Позивача, з яким погодився суд прешої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення по даній справі, про необхідність отримання у нього згоди для проведення вищезазначених реєстраційних дій є помилковим, адже така вимога не передбачена нормами чинного законодавства України.

Апелянти зазначають, що матеріалами справи підтверджено, що з моменту набуття права власності та по сьогоднішній день, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жодного виділу в натурі частин будь-якого домоволодіння не проводили.

20 березня 2019 року представником ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_13 адвокатом Швець Віталієм Федоровичем було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року, відповідно до якої апелянт просить:

-поновити процесуальний строк на звернення ОСОБА_1 до суду із апеляційною скаргою;

- скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2019 р. по справі №520/9307/ 18 в частині:

- визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30967845 від 16 серпня 2016 року по реєстрації від 16 серпня 2016 року по реєстрації приватної часткової власності на ј частки за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіното Тетяною Миколаївною, підставою виникнення права власності якого є розпорядження серії На 739, виданого 21 листопада 2016 рокуКиївською районною адміністрацією Одеської міської ради;

- скасування запису про право власності ОСОБА_1 за №15938755 від 10 серпня 2016 року, зробленого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною;

- стягнення з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 ,, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 48 коп.

Прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_8 відмовити в повному обсязі.

Апелянт, ОСОБА_1 , посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, в процесі розгляду справи судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, при цьому суд не повністю з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 є власником 3/4 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м. Інша 1/4 житлового будинку за вищевказаною адресою належить ії неповнолітній дочці ОСОБА_13 .

Право власності на житловий будинок за вищевказаното адресою виникло у Апелянта після зміни функціонального призначення об`єкту нерухомого майна, з квартири на житловий будинок, що підтверджується державною реєстрацію права власності на житловий будинок від 15.12.2016 року, помер запису про право власності:18061152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101. Дана реєстрація була проведена на підставі Розпорядження Київської райадміністрації Одеської міської ради від 21.11.2016 року №739, щодо можливості експлуатації ізольованої квартири за адресою АДРЕСА_11 , під житловий будинок.

Саме ж право власності на вищезазначену квартиру у Апелянта виникло набагато раніше, що також не було враховано Київським районним судом при ухвалені рішення.

Згідно Розпорядження голови Київської райадміністрації Одеської міської ради №481 від 05.06.2008 року ОСОБА_1 , визнано наймачем житлової площі, що складається із двох кімнат площею 34,80 кв.м., в буд. АДРЕСА_1 , з правом оформлення договору найму даного приміщення складом родини у чотири особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 .

Розпорядженням Київської райадміністрації Одеської міської ради від 17.07.2008 року №672, була упорядкована нумерація житлових квартир по АДРЕСА_11 - квартиронаймач ОСОБА_1 (Апелянт), кв. АДРЕСА_8 - квартиронаймач ОСОБА_3 .

В подальшому зазначена квартира АДРЕСА_12 , була приватизована Апелянтом і членами її сім`ї в 2008 році, про що свідчить видане Свідоцтво про право власності на житло за №19-24681 від 25.11.2008 року, яке було в подальшому зареєстроване в КП «БТІ та РОН» від 10.04.2010 року. Згодом, після вищевказаної приватизації квартири, відбулась зміна часток у праві власності. Апелянтом була прийнята спадщина в розмірі 1/4 частки, що була після смерті ОСОБА_26 , та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.08.2016 року, яке було зареєстровано 10.08.2016 році Державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіною Тетяною Миколаївною. номєр запису про право власності 15938755, індеконий номер 30967845 від 16.08.2016 року.

Питання, щодо визначення об`єкту саме, як квартири, було визначено що в рішенні виконкому Київської райради народних депутатів від 04.07.1986 року №741. Згідно п.4 даного рішення зазначається, що «квартирній групі видати ордер на ім`я гр. ОСОБА_27 (дідусь Апелянта), на кв. АДРЕСА_13 , що складається із З-х житлових кімнат, площею 5420 кв.м., що на склад сім`ї п`ять людей (він, жінка - ОСОБА_26 , донька ОСОБА_28 (нині ОСОБА_29 ), донька ОСОБА_30 , онука - ОСОБА_28 (нині - ОСОБА_1 )

Пізніше, відповідно Рішення Київської райради народних депутатів від 19.10.1990 року №650 вказаний будинок, що складався з квартир АДРЕСА_14 і АДРЕСА_8 , було зареєстровано в ОМБТІ на праві державної власності.

Початкове ж право мешкання було отримано ще в 1967 році на підставі Ордеру №320, виданого виконкомом Київської райради народних депутатів трудящих, яким ОСОБА_27 було надано для заселення житлову площу 16,9 кв.м, в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом залишено поза увагою той факт, що у власності держави також знаходилось індивідуально визначене майно, яке має свою адресу, конкретні частки -- квартири, які вона спочатку надала у постійне користування громадянам, а згодом передала у власність.

Вирішуючи питання щодо задоволення позову, судом було повністю проігноровано той факт, що у своїй позовній заяві позивач просить суд визнати незаконними та скасувати абсолютно законне, та правомірне рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексннй номер 30967845 від 16.08.2016 року по реєстрації приватної часткової власності на 1/4 частки за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною, підставою виникнення права власності якого є розпорядження серії №739, виданого 21 листопада 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради.

Апелянт наголошує, що ніколи не проходила процедуру виділу належного йому майна в самостійний об`єкт нерухомого майна. Майно Апелянта і так було самостійним об`єктом нерухомого майна, на яке було видано Свідоцтво про право власності в 2008 році за адресою: АДРЕСА_11 , після приватизації квартири.

У Апелянта та позивача, на момент процедури переведення квартири в житловий будинок були у власності зовсім різні типи об`єктів нерухомого майна, з зовсім різними адресами.

Наявними матеріалами справи взагалі жодним документом не піддержуюся твердження позивача стосовно того, що він та Апелянт ніби-то є співвласниками нерухомого майна, проте Київським районним судом цей факт було проігноровано при постановленні судового рішення.

Також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, з підстав незупинення провадження у справі та вирішення клопотання про витребування доказів з пропуском процесуальних строків.

Відзив на апеляційні скарги до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2019 року провадження по справі за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіна Тетяна Миколаївна про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Розпорядженням № 5088 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

11 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 17 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С., ОСОБА_8 є власником 9/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з двох кам`яних житлових будинків, загальною площею 106,7 кв. м та надвірних споруд: И,В,К,Е сараї, О, Н, І, М гаражі, П, Д, С вбиральні, Л- льох, № 1,3-6, 7, 8 огородження, що розташовані на земельній ділянці, площею 2862 кв. м.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30967845 від 16 серпня 2016 року по реєстрації приватної часткової власності на 1/4 частки за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною, підставою виникнення права власності якого є розпорядження серії № 739, виданого 21 листопада 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради внесено запис про право власності ОСОБА_1 за № 15938755 від 10 серпня 2016 року.

Рішенням КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31883279 від 17 жовтня 2016 року по реєстрації приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстроване ОСОБА_9 внесено запис про право власності ОСОБА_6 за № 16920631 від 12 жовтня 2016 року.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем, щодо об`єкту домоволодіння АДРЕСА_1 внесено запис про право власності ОСОБА_3 за № 23133239 від 01 листопада 2017 року.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном Андрієм Володимировичем щодо об`єкта домоволодіння АДРЕСА_1 внесено запис про право власності ОСОБА_4 за № 23133224 від 01 листопада 2017 року.

З листа Комунального підприємства «Бюро технічпої Інвентаризації» Одеської міської ради №6380-01/42 від 20.10.2017 р. вбачається, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С. при посвідченні Договору Даруванпя від 17.06.2016 року взято опис нерухомого майна з технічного паспорту від 10.05.2002 р., що в результаті призвело до укладення договору щодо домоволодіння склад якого внаслідок виділу одного житлового будинку з земельною ділянкою в окрему адресу: АДРЕСА_1 , зносу окремих будівель, будівництва нових та їх подальша приватизація змінили склад (до укладення Договору дарування) отриманого нерухомого майна у власність позивача.

З листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 23.05.2018 року за №494454.72 вбачається, що на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2018 року комунальне підприємство направляє копії наявних документів в інвентаризаційній справі КП «БТІ» ОМР за адресою по АДРЕСА_1 (раніше 4та Лінія Дмитрівки, 13) в м. Одесі.

Також підприємство повідомляє, що надати ксерокопії правовстановчих документів на домоволодіння за адресою по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_15 , які були зареєстровані раніше:

-з 27.07.1948 по 26.10.1990 рік за ОСОБА_16 - ј частина на підставі договору купівлі-продажу посвідченого нотаріальним відділом Обласного суду від 20.09.1934 року, по р. №112/І (книга 48, стор. 72, р. №6382 (3334));

-з 27.07.1948 року по 26.10.1990 року, за ОСОБА_17 - ј частина на підставі договору купівлі-продажу посвідченого нотаріальним відділом Обласного суду від 20.09.1934 року, по р. №112/І (книга 48, стор. 72, р. №6382 (3334));

-з 16.01.1960 року по 14.07.1987 рік за ОСОБА_21 ј частина на підставі свідоцтва про спадкування, посвідченого Третьою Одеською нотконторою 29.10.1959 року, №2-12293 (книга 48, стор. 72, №6382);

- за ОСОБА_22 :

-з 06.07.1963 року по 14.07.1987 рік - ј частина на підставі свідоцтва про право на спадкування, посвідченого Третьою Одеською держнотконторою 01.07.1963 року, №1-8264 (книга 48, стор. 72, р. №6382);

-з 14.07.2987 та станом на 31.12.2012 року - ј ччастина на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину від 10.07.1987 року, р. №3-3918 (книга 48, стор.72, р. №6382);

- з 26.10.1990 року по 20.11.2003 року за ОСОБА_31 ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Одеською держнотконторою 28.09.1990 року, р. №2-659 (книга 48, стор. 72, р. №6382);

-з 01.04.1992 року по 22.05.2000 року за ОСОБА_19 - 9/50 частин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Одеською держнотконторою 14.02.1992 року р. №4756 (книга 48, стор. 73, р. №6382);

- з 22.05.2000 року по 23.06.2000 рік за ОСОБА_32 - 9/50 частин на підставі дублікату від 19.05.2000 року, р. №3-1610 договору, посвідченого Третьою Одеською держнотконторою 05.03.1994 року, №1-1349 (книга 48, стор. 73, р. 6382);

-з 23.06.2000 року по 17.07.2002 року за ОСОБА_33 - 9/50 частин на підставі договору дарування, посвідченого Третьою Одеською держнотконторою 12.06.2000 року, р. №3-1884 (книга 48, стор. 73, р. №6382)

не є можливим у звязку з відсутністю в матеріалах архівної справи КП «БТІ» ОМС.

З листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 15.09.2016 року №4162-10/467-Ч вбачається, що право власності на 41/50 частину (залишок від одиниці) за виконавчим комітетом Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси за адресою: АДРЕСА_1 фактично передані мешканцям ( ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_34 ) в приватну власність за новими адресами: АДРЕСА_11 , та АДРЕСА_4 стала дорівнювати нулю.

Підстави набуття права власності ОСОБА_6 , що вбачаються з матеріалів справи

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 20.09.1934 р., зареєстрованого нотаріальним відділом Одеського облсуда за реєстраційним номером №112/1 Дідусю ОСОБА_6 (Апелянта) та ОСОБА_17 передано у їх виключне користування: житлові і нежитлові приміщення, з двох кімнатах з кухнею, та флігель об одній кімнаті з кухнею, розташовані на земельній ділянці, Мірою одна тисяча вісімсот двадцять квадратних метрів, або скільки в натурі знайдеться, в межах: спереду - вулиця, ззаду - домобудівля Шнапорського, праворуч - домобудівля Петті та ліворуч - дільниця колгоспу ім. 51 Перекопської Дивізії.

Так, в матеріалах справи наявна копія технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_16 ), виготовленого станом на 02.09.2010 року на імя ОСОБА_22 .

Підставою для набуття у власність ОСОБА_6 нерухомості стало свідоцтво про право на спадщину від 16.12.2015 року.

З листа ОР «БТІ» №3467.16 від 03.10.2016 року вбачається, що при проведенні технічної інвентарізації домоволодіння АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_6 ј частини домобудівлі на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом р. №6-1151 від 16.12.2015 року посвідчено Вахненко Ю.О., державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори станом на 03.10.2016 року виявлено, що домоволодіння розташоване на окремій земельній ділянці та має свій вхід та огорожу та використовується як окремий об`єкт.

Підстави набуття права власності ОСОБА_35 та ОСОБА_10 , що вбачаються з матеріалів справи

Відповідно до ордеру №380 від 20 вересня 1967 року громадянин ОСОБА_24 з родиною до складу якої входила і ОСОБА_25 (донька) отримали право на зайняття однокімнатної квартири, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 . З зазначеної дати ОСОБА_3 проживала в даній квартирі.

Питання, щодо визначення об`єктів саме, як квартир, було визначено що в рішенні виконкому Київської райради народних депутатів від 04.07.1986 року №741. Згідно п.4 даного рішення зазначається, що «квартирній групі видати ордер на ім`я гр. ОСОБА_27 (дідусь Апелянта), на кв. АДРЕСА_13 , що складається із З-х житлових кімнат, площею 5420 кв.м., що на склад сім`ї п`ять людей (він, жінка - ОСОБА_26 , донька ОСОБА_28 (нині ОСОБА_29 ), донька ОСОБА_30 , онука - ОСОБА_28 (нині - ОСОБА_1 )

Пізніше, відповідно Рішення Київської райради народних депутатів від 19.10.1990 року р №650 вказаний будинок, що складався з квартир АДРЕСА_14 і АДРЕСА_8 , було зареєстровано в ОМБТІ на праві державної власності.

04.07.1986р. за рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №741 було збільшено житлову площу квартири, яка належала ОСОБА_24 та його родині, включаючи донь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

17.07.2008р. Київською районною адміністрацією було прийнято розпорядження №672 про упорядкування нумерації квартир по АДРЕСА_8 , відповідно до якого квартирі, яка на даний момент належить день ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було присвоєно №2.

05.04.2012р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідно до ч.1 ст. 354 ЦК України, було набуто право власності на окремий об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_8 , та 16.08.2012р. було проведено державну реєстрацію зазначеної квартири, що підтверджується розпорядженням органу приватизації №2201119 від 05.04.2012р., свідоцтвом про право власності на житло від 05.04.2012р. та витягом про державну реєстрацію прав за номером 35192217 від 16.08.2012р., відповідно.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 від 05.04.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_36 на праві спільної часткової власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

З технічного висновку «про технічну можливість експлуатації квартири АДРЕСА_10 , як задибного (індивідуального) будинку», від 10.04.2017 року вбачається, що вказані приміщення є автономною (самостійною) одиницею та їх можливов класифікувати як житловий будинок.

Підстави набуття права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , що вбачаються з матеріалів справи

Згідно Розпорядження голови Київської райадміністрації Одеської міської ради №481 від 05.06.2008 року ОСОБА_1 , визнано наймачем житлової площі, що складається із двох кімнат площею 34,80 кв.м., в буд. АДРЕСА_1 , з правом оформлення договору найму даного приміщення складом родини у чотири особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 .

Розпорядженням Київської райадміністрації Одеської міської ради від 17.07.2008 року №672, була упорядкована нумерація житлових квартир по АДРЕСА_11 - квартиронаймач ОСОБА_1 (Апелянт), кв. АДРЕСА_8 - квартиронаймач ОСОБА_3 .

В подальшому зазначена квартира АДРЕСА_12 , була приватизована ОСОБА_1 і членами її сімї в 2008 році, про що свідчить видане Свідоцтво про право власності на житло за р.№ НОМЕР_6 від 25.11.2008 року, яке було в подальшому зареєстроване в КП «БТІ та РОН» від 10.04.2010 року. Згодом, після вищевказаної приватизації квартири, відбулась зміна часток у праві власності. Апелянтом була прийнята спадщина в розмірі 1/4 частки, що була після смерті ОСОБА_26 , та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.08.2016 року, яке було зареєстровано 10.08.2016 роц Державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіною Тетяною Миколаївною, номер запису про право власності 15938755, індеконий номер 30967845 від 16.08.2016 року.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.11.2016 року №739 було затверджено технічний висновок №25-11/16 щодо можливості експлуатації ізольованої квартири АДРЕСА_12 під житловий будинок літ «А».

Відповідно до Договору Дарування від 11.08.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Лєсогоровим Д.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-910, ОСОБА_14 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар ј частку житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_8 .

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що в супереч чинному законодавству, відповідачі здійснили виділ у натурі часток майна, без належних документів та письмових угод про це з іншими співвласниками.

З вказаним висновком погодитись неможливо з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

Так, підставою звернення ОСОБА_8 до суду із відповідною позовною заявою стало те, що на думку позивача відповідачі здійснили виділ у натурі часток майна незаконним шляхом, порушуючи існуючі та діючі правила та інструкції виділу у натурі майна та порушуючи майнові права ОСОБА_8 .

Поняття і види права спільної власності, правовідносини які виникають при визначенні часток у праві спільної часткової власності регулюється Главою 26, статтями 355-372 Цивільного кодексу України.

Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам - суб`єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб`єктами права власності - фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном. Але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно.

Положеннями частини першої статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною третьої цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 15.09.2016 року №4162-10/467-Ч вбачається, що право власності на 41/50 частину (залишок від одиниці) за виконавчим комітетом Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси за адресою: АДРЕСА_1 фактично передані мешканцям ( ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_34 ) в приватну власність за новими адресами: АДРЕСА_11 , та АДРЕСА_4

Виходячи із зазначеного, суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_6 , що майно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є окремими об`єктами нерухомого майна, що знаходиться за різними адресами, то до даних відносин не можуть застосовуватись положення ст. 355 ЦК України, а отже рішення суду першої інстанції у вказаній частині було постановлено виходячи з неповного зясування обставин справи та, відповідно, підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 слід зазначити наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 від 05.04.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_36 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на підставі розпорядження органу приватизації.

Будь-яких інших даних щодо наявності права спільної часткової власності свідоцтво не містить.

Вказане свідоцтво зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.08.2012 року.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло за р.№19-24681 від 25.11.2008 року, яке було в подальшому зареєстроване в КП «БТІ та РОН» від 10.04.2010 року ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на підставі розпорядження органу приватизації.

Будь-яких інших даних щодо наявності права спільної часткової власності свідоцтво не містить.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом № 2482-XII.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об`єднання, які повністю внесли свої пайові внески оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, а наймачам квартир в державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - державними органами приватизації.

Тобто, право власності відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_35 та ОСОБА_10 виникло на підставі розпорядження органу приватизації у 2008 році (на 8 років раніше за виникнення права власності позивача) та право спільної часткової власності у відповідачів виниколо по відношенню до членів їх родин, які, відповідно, приймали участь у приватизації.

Як вже зазначалось, ОСОБА_8 оскаржує реєстраційні дії щодо нерухомого майна, якими, на його думку, було здійснено виділ у натурі часток майна.

Право спільної часткової власності є основним видом права спільної власності Ч. 4 ст. 355 ЦК передбачено, що спільна власність на майно є спільною частковою власністю осіб, крім випадків, коли законом або договором передбачене виникнення право спільної сумісної власності, тобто встановлена презумпція, відповідно до якої спільна власність у випадку її виникнення передбачається спільною частковою власністю. Для спільної часткової власності притаманно, що кожному власнику належить певний розмір частки в праві власності на спільну річ.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватись на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. Такий висновок випливає з норми ч. 1 ст. 358 ЦК, яка чітко встановлює засади здійснення права спільної часткової власності за згодою співвласників. І лише у разі виникнення між співвласниками спору справа про виділ вирішується судом.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2017р. на підставі заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як власників вище зазначеного майна, було проведено державну реєстрацію зміни фунціонального призначення об`єкта майна з квартири АДРЕСА_9 на житловий будинок, який станом на сьогоднішній день знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена реєстрація відбувалась на підставі заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , технічного висновку щодо можливості експлуатації квартири АДРЕСА_10 , як присадибннй (індивідуальний) житловий будинок та провоустановлюючих документів.

Право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_8 виникло у ОСОБА_1 після зміни функціонального призначення об`єкту нерухомого майна, з квартири на житловий будинок, що підтверджується державною реєстрацію права власності на житловий будинок від 15.12.2016 року, номер запису про право власності:18061152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101. Дана реєстрація була проведена на підставі Розпорядження Київської райадміністрації Одеської міської ради від 21.11.2016 року №739, щодо можливості експлуатації ізольованої квартири за адресою АДРЕСА_11 , під житловий будинок.

Відповідно до підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу в Україні житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості.

Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Введеними у дію з 1 січня 2006 року Державними будівельними нормами України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затвердженими наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 № 80, житлові будинки класифіковано на одноквартирні та багатоквартирні (Додаток Б).

Одноквартирним житловим будинком є індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку.

Проте, з огляду на наведене та враховуючи термінологію та правовий статус квартири, визначені статтею 382 Кодексу, в даному випадку під одноквартирним житловим будинком слід розуміти будинок, який містить кімнати.

Саме до таких "кімнатних" житлових будинків можна віднести індивідуальний (садибний) житловий будинок або, як зазначено у Податковому кодексі Україні, будинки садибного типу.

Так, Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 830/19568, передбачено, що індивідуальний (садибний) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не повинна перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного у ній проживання та яка складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Аналізуючи наведене поняття слід акцентувати увагу на такі особливості квартири:

визначається через поняття "помешкання";

є складовою багатоквартирного житлового будинку;

існує поряд з аналогічними помешканнями (квартирами);

ізольоване від інших аналогічних помешкань житлового будинку;

призначене для постійного проживання фізичних осіб.

Зазначене узгоджується з методичними рекомедаціями стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації схвалених Колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012,протокол № 3.

Виходячи з вищезазначеного, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги, під час проведення оскаржуваних реєстраційних дій було проведено державну реєстрацію зміни фунціонального призначення об`єкта майна та питання щодо виділу частки не йшлося.

Щодо законності оскаржуваних рішень державних реєстраторів слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений певний порядок державної реєстрація прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень, є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України

у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

З матеріалів реєстраційних справ не вбачається будь-яких порушень процедури під час проведення оскаржуваних реєстраційних дій.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Звідси порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).

Право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Так, підставою звернення ОСОБА_8 до суду із відповідною позовною заявою стало те, що на думку позивача відповідачі здійснили виділ у натурі часток майна незаконним шляхом, порушуючи існуючі та діючі правила та інструкції виділу у натурі майна та порушуючи майнові права ОСОБА_8 .

Надаючи оцінку листу Комунального підприємства «Бюро технічпої Інвентаризації» Одеської міської ради №6380-01/42 від 20.10.2017 р. в якому вказано, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С. при посвідченні Договору Даруванпя від 17.06.2016 року взято опис нерухомого майна з технічного паспорту від 10.05.2002 р., що в результаті призвело до укладення договору щодо домоволоднння склад якого внаслідок виділу одного житлового будинку з земельною ділянкою в окрему адресу: АДРЕСА_1 , зносу окремих будівель, будівництва нових та їх подальша приватизація змінили склад (до укладення Договору дарування) отриманого нерухомого майна у власність позивача, суд не вбачає як саме оскаржуваними рішеннями щодо проведення реєстраційних дій порушуються майнові права або будь-які інтереси позивача.

Позивачем не було заявлено будь-яких вимог щодо порядку користування земельною ділянкою, виділу частки в натурі, тощо .

З позовної заяви та матеріалів справи взагалі не вбачається чи порушено та яким чином порушено майнові права ОСОБА_8 .

Отже, виходячи із зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, а тому правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності немає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіна Тетяна Миколаївна про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності- відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе