Справа № 308/9827/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів : Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

за участю секретаря: Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року у складі судді Малюк В.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

встановив :

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що вона протягом тривалого часу проживала разом ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . З моменту народження сина, шлюбні відносини фактично було припинено, на даний час вони проживають окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини між ними не має. За весь цей час, ОСОБА_1 не цікавився життям сина, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та не приймав участі у його вихованні та утриманні. З самого народження, син ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки, матеріальної допомоги ОСОБА_1 на утримання сина не надає. На даний час вона з сином проживають самі в індивідуальному житловому будинку, де дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина навчається в НВК «Ялинка» де зарекомендував себе як старанний, доброзичливий акуратний та дисциплінований вихованець. Нагляд на навчанням та вихованням дитини у дошкільному закладі здійснює вона сама. Біологічний батько ОСОБА_1 участі в цій сфері життя дитини не приймає.

Крім цього, зазначає, що на засіданні органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 20.11.2018 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що надано відповідний висновок.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 в порушення статті 180 Сімейного кодексу України не виконує обов`язок по утриманню дитини, позивач ОСОБА_3 змушена одночасно з вимогою про позбавлення батьківських прав, просити суд вирішити питання щодо призначення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 .

З врахуванням наведеного позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частки доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом - 23.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (витрати затрачені на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи у розмірі 6700 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений останнього судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Ухвалою Ужгородського міськрайоннного суду Закарпатської області від 05 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд даного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в заявленому позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про розгляд справи, чим позбавив його права на справедливий судовий розгляд та захист своїх прав; суд дійшов неправильних висновків, що він не цікавиться життям і вихованням дитини, не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, та наявність підстав для позбавлення його батьківських прав; щодо розміру аліментів на утримання дитини, визначеного судом, то такий розмір і спосіб суперечать домовленості, яка існує між сторонами, та положенням ст. 183 СК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В судове засідання апелянт, його представник повторно не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Представник апелянта - адвокат Парфан Т.Д. надіслав суду клопотання про перенесення розгляду справи на інший термін з посиланням на те, що відповідач перебуває на самоізоляції у зв`язку з хворобою на Covid - 19 кількох членів сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_2 раніше, а саме: 26.10.2020 року, 02.12.2020 року також звертався із заявами про відкладення розгляду справи через поширення хвороби Covid -19 та у зв`язку з тим, що відповідач, як контактна особа перебуває на самоізоляції.

Жодних доказів на підтвердження даних обставин до поданих заяв не долучено.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 30.07.2020 року, розгляд справи неодноразово відкладався через неявку апелянта та його представника, а також з врахуванням недоведеності поважності причин неявки відповідача та його представника , апеляційний суд дійшов висновку про відхилення клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, та можливості розгляду справи у відсутності відповідача та його представника.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника ОСОБА_5 , пояснення представника третьої особи Шатрова В.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає і підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Ч.3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05.07.2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю є позивач ОСОБА_3 , батьком - відповідач ОСОБА_1 .

Малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 18.10.2017року, актом обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_3 від 05.11.2018 року.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що батько дитини - ОСОБА_1 самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному утриманні малолітнього сина, його життям не цікавиться взагалі, а тому наявні підстав для позбавлення його батьківських прав.

Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає в населеному пункті іншої області.

В заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських права і зазначає, що між сторонами було досягнуто домовленості про спосіб та порядок його участі у вихованні та підтримці дитини. До матеріалів справи відповідачем долучена копія розписки від 12.05.2019 року, яка підписана позивачем ОСОБА_3 в якій зазначено, що будь - яких претензій матеріального характеру щодо виплати коштів на утримання малолітньої дитини з моменту народження по ІНФОРМАЦІЯ_5 до ОСОБА_1 вона не має (а.с.90).

З позовом до суду позивач звернулася 23.08.2019 року.

Наведені обставини свідчать, що між сторонами дійсно мали місце домовленості протягом певного періоду щодо способу і порядку участі відповідача у вихованні та утриманні дитини, а стверджувати, що відповідач у цей період злісно ухилявся від участі у вихованні дитини не має підстав.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 21.11.2018 р. за № 574/34-34 виконавчий комітет, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківський прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновок органу опіки та піклування, на думку колегії суддів, є недостатньо обґрунтованим, а тому суд не погоджується з вказаним висновком, оскільки, у ньому не наведено достатніх підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Також, як вбачається зі змісту висновку, такий зроблено органом опіки та піклування за відсутності ОСОБА_4 . Орган опіки та піклування не вислуховував особисту думку ОСОБА_4 з приводу даного питання, зазначивши, що його неявка на засідання даного органу може свідчити про його байдуже ставлення до долі дитини (а.с.18-20).

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічні положення зазначено і в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, а також те що, відповідач має намір спілкуватися з сином, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, проживає від свого сина на значній відстані, що створює додаткові труднощі для побачень з дитиною та участі в його вихованні, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для можливості застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківський прав та безпідставно в цій частині задовольнив заявлений позов.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне.

Ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Матеріалами справи встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю - позивачем ОСОБА_3 , та перебуває на її утриманні.

Позивач ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 проживають у будинку батьків позивача. Позивач ОСОБА_3 має дохід на даний час близько п`ять - шість тисяч гривень. Відповідач ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури.

Відповідачем ОСОБА_1 не подано жодних доказів, які б підтверджували, що у нього наявні інші діти, або непрацездатні особи, яких він зобов`язаний утримувати та надавати їм матеріальну допомогу.

З врахуванням вищенаведених обставин справи та вимог закону, враховуючи майновий стан сторін, а також те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначений апеляційним судом розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Згідно з ч.3 п.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач (апелянт) ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки.

Апелянт ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу даною підставою, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.п. 1,2 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та на залучення експертів.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом (2019 рік) позивач був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" та за позовну вимогу про стягнення аліментів на підставі положення п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи часткове задоволення апеляційним судом апеляційної скарги, а також беручи до уваги те, що при зверненні до суду із позовом (2019 рік) позивач був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав на підставі п. 14 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" та за позовну вимогу про стягнення аліментів на підставі положення п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», однак за одну позовну вимогу позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., а тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за позовну вимогу про стягнення аліментів сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. Судовий збір за вимогу про позбавлення батьківський прав за подання позову в розмірі 768,40 грн. залишити за рахунок держави.

Крім того, сплачений відповідачем судовий збір за вимогу про позбавлення батьківський прав за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та сплачений відповідачем судовий збір за вимогу про стягнення аліментів за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн. залишити за відповідачем.

Витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в суді першої інстанції в розмірі 6 700 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: ордером на надання правової допомоги №б/н від 07.08.2019 року, розрахунком виконаних робіт (наданих послуг), детальним описом виконаних робіт (наданих послуг), квитанцією №187_1 та меморіальним ордером від 14.08.2019 року, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі (а.с.62-67).

Керуючись ст.ст.137, 141, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом - 23.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати затрачені на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи у розмірі 6700 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Сплачений ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1152,60 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прий1няття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: