Єдиний унікальний номер 233/2786/20
Номер провадження 22-ц/804/42/21
Єдиний унікальний номер 233/2786/20 Головуючий у 1 інстанції Наумик О.О.
Номер провадження 22-ц/804/42/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Корчистої О.І., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 233/2786/20 за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про захист прав споживача, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2020 року, ухваленого у складі судді Наумик О.О., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом (а.с.1-4), в якому, з урахуванням заяви «про необхідність пояснення значень термінів в якості доказу по справі» (а.с.41), заяви «про уточнення і доповнення позовних вимог» (а.с.43) просить:

- визнати зміст письмової відповіді Костянтинівського ВУ ВКГ за вих. №-Ф-41 від 28.02.2020 на його (позивача) адресу протиправним, таким, що порушує право заявника на отримання об`єктивної інформації про умови, порядок надання комунальної послуги в сфері централізованого водопостачання;

- зобов`язати Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія« Вода Донбасу» у місячний термін повторно розглянути його заяву до Костянтинівського ВУ ВКГ за вх. № 41 від 19.02.2020 та надати йому письмову вичерпну відповідь з усіх питань;

- визнати дію Костянтинівського ВУ ВКГ «Компанія« Вода Донбасу» з виводу 02.10.2019р. з експлуатації належного йому приладу обліку холодної води протизаконною та такою, що суперечить вимогам п.п.10, 15 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води и водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005;

- зобов`язати Костянтинівське ВУ ВКГ КП «Компанія« Вода Донбасу» відновити на абонентському обліку належний йому лічильник холодної води;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок його оплати за водоспоживання з 01 жовтня 2019р. лише з урахуванням показань належного йому опломбованого і технічно справного лічильника холодної води, про результати перерахунку письмово повідомити його (позивача);

- відповідно до вимог абзацу 3 частини 4 статті 17 Закону України № 1314-VІІ від 05.06.2014 «Про метрологію та метрологічну діяльність» зобов`язати Костянтинівське ВУ ВКГ Комунального підприємства «Компанія « Вода Донбасу» протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по справі, провести періодичну повірку, обслуговування та ремонт належного йому лічильника холодної води з неухильним дотриманням процедури повірки, визначеної «Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затвердженим постановою КМУ № 474 від 08.07.2015р., з наданням йому письмового рахунку для оплати виконаних робіт згідно з отриманою калькуляцією;

- стягнути з відповідача на його користь 1000000 грн. у рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що Постановою Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2020р. по справі № 233/6433/19 (№22-ц/804/280/20) його апеляційну скаргу від 14.11.2019р. на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2019р. по справі №233/6433/19 «про порушення прав споживачів» залишено без задоволення.

Ця обставина стала приводом та підставою для направлення ним 21 лютого 2020р. касаційної скарги в Верховний Суд. Незалежно від кінцевого результату по вказаній справі, він (позивач) 19 лютого 2020р. зареєстрував в Костянтинівському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства (ВУ ВКГ) письмову заяву, якою, керуючись п.3 ч.2 ст.8 Закону України № 21 89-VIII від 09.11.2017р. «Про житлово-комунальні послуги», пунктами 9, 10, 15, 18, 20, 32 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., абзацами 3, 5 ч.4 ст.17 нової редакції Закону України №1314-VІІ від 05.06.2014р. «Про метрологію та метрологічну діяльність», пунктами 9, 10, 11, 12, 14, 16, 17, 18, 19 «Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затвердженого постановою КМУ № 474 від 08.07.2015р., - зажадав від виконавця послуг, яким є Костянтинівське ВУ ВКГ: 1) Відновити на абонентському обліку технічно справний та опломбований належний йому лічильник холодної води, протизаконно виведений з експлуатації актом №04/30 від 02.10.2019р.; 2) за своєю ініціативою провести періодичну перевірку, обслуговування, ремонт лічильника холодної води в повному обсязі з установкою підмінного лічильника холодної води з фондів виконавця послуг на період повірки належного йому (позивачу) лічильника холодної води; 3) провести перерахунок його оплати за послуги водопостачання з 1 жовтня 2019р. лише з урахуванням показання лічильника холодної води; 4) письмово повідомити його (позивача) про вартість повірки лічильника холодної води в цілому і за кожну операцію окремо; 5) з ким і коли узгоджений тариф «внесків» за проведення періодичної перевірки лічильника холодної, що належить фізичній особі.

6 березня 2020р. поштою він отримав письмову відповідь Костянтинівського ВУ ВКГ за вих. № Ф-41 від 28.02.2020р., якою на його вимоги не надана відповідь, інформація про ціни і тарифи прихована, але знову його намагаються звести в ранг «замовника» послуг з проведення періодичної перевірки обслуговування і ремонту належного йому лічильника холодної води. Відповідно до чинного законодавства він не був і не є «замовником» проведення періодичної перевірки лічильника холодної води і не потребує надання такої послуги, але якщо діючим законодавством передбачена періодична перевірка, обслуговування і ремонт лічильника холодної води, що належить фізичній особі, то його (позивача) обов`язок полягає тільки в допуску до приладу обліку води і своєчасній оплаті згідно із затвердженими цінами і тарифами.

До рішення Верховним судом за результатами розгляду його касаційної скарги у справі №233/6433/19 він не має наміру оплачувати авансом майбутню послугу у вигляді періодичної повірки лічильника холодної води, та ще при замовчуванні ціни зазначеної послуги. До того ж, це зовсім не послуга, а технічне обслуговування послуги з централізованого водопостачання.

Питання способу оплати споживачем за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту лічильника холодної води, що належить фізичній особі, не є предметом цього позову.

Спірні відносини виникли по раніше озвученим ним питанням, і тому він вимушений дослівно цитувати правові норми з діючого законодавства, обґрунтовуючи правомірність заявленого позову.

В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на: п.3 ч.2 ст.8 Закону України №2119-VIII від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії і водопостачання»; п.п.9, 10, 15, 18, 20, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р.; абз.3, 5 ч.4 ст.17 Закону України № 1314-VІІ від 05.06.2014р. «Про метрологію та метрологічну діяльність», зокрема: п.3 ч.2 ст.8 Закону України № 2189-VIII: «Виконавець комунальної послуги зобов`язаний без додаткової оплати надати у встановленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни /тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості на іншу інформацію, передбачену законодавством»; п.п.9, 10, 15, 18, 20, 32 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води и водовідведення»: «квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачення абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець и споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. У разі несправності засобів обліку води и теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем и виконавцем. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору встановлення засобів обліку. Виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж»; абз.3, 5 ч.4 ст.17 Закону України № 1314-VII от 05.06.2014р.: «Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиту теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України « Про житлово-комунальні послуги».

Зазначив, що письмовий договір на надання послуг з централізованого водопостачання згідно зі ст.23 Закону України №21 89-VIII від 9.11.2017р. не укладений лише з вини Костянтинівського ВУ ВКГ, який всупереч вимогам п.2 ч.2 ст.8 цього закону не підготував проект договору, не направив йому (позивачу) як споживачеві послуг для вивчення, узгодження протягом одного місяця і можливого укладення за відсутності своєчасно направлених розбіжностей. І позиція відповідача йому зрозуміла, бо зміст договору, укладеного зі споживачами послуг - фізичними особами, відверто суперечить принципам діючого законодавства на момент укладення цих договорів.

«Порядок подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затверджений постановою КМ №474 від 08.07.2015р., який зокрема визначає не тільки механізм проведення повірки, а й зобов`язує виконавця послуг «на час проведення періодичної повірки або ремонту засоби вимірювальної техніки виконавець встановлює тимчасовий засіб вимірювальної техніки» (п.11). Це обов`язок Костянтинівського ВУ ВКГ, а не право, і, підмінний лічильник холодної води встановлюється з фонду виконавця послуг. За його переконанням, невиконання зазначеного пункту, тобто недопущення прецеденту, є основним завданням Костянтинівського ВУ ВКГ. Це і так зрозуміло, кому подобаються зайві матеріальні затрати.

У чинній законодавчій базі відсутній обов`язок громадянина - споживача послуг бути ініціатором проведення періодичної повірки, обслуговування лічильника холодної води. Це службовий обов`язок Костянтинівського ВУ ВКГ, як виконавця даної комунальної послуги. Та не слід свій обов`язок змішувати з обов`язком споживача послуг платити за повірку лічильника.

Він (позивач) ніколи не заперечував свій обов`язок оплачувати проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт приладу обліку води. Суперечка існує в способі оплати, що виключає додатково, тобто двічі, оплачувати за одну і ту ж роботу.

В абзаці 6 ч.1 статті 6 Закону України № 2119-VIII від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» стверджується: «Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із рахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу».

В абзаці 3 ч.2 статті 6 зазначеного Закону України визначено: «Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів других типів».

Абзац 1 частини 3 статті 6 цього ж Закону України говорить: «Забороняється демонтаж вузлів обліку, в тому числі комерційного, для обслуговування без його заміні на вузол обліку, укомплектований засобами вимірювальної техніки такого самого або вищого класу точності, крім випадків, коли такий демонтаж здійснюється у зв`язку з відмовою споживача в установленому законом порядку від надання відповідної комунальної послуги або проведення повірки (ремонту)».

Належний йому лічильник холодної води опломбований, технічно справний, ремонту не потребує.

Вважає, що Костянтинівське ВУ ВКГ незаконно, актом від 02.10.2019р. вивів з експлуатації належний йому лічильник холодної води, тим самим заподіявши йому (позивачу) матеріальний збиток, тобто порушив його матеріальне право (сім`я переведена на оплату за нормативне водоспоживання з розрахунку 198 літрів води на одну людину на добу без наявності централізованого водовідведення).

Його доводи про процедуру проведення періодичної повірки, обслуговування лічильника холодної води повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 22.04.2015 у справі № 6-60 цс 15, на яке завжди посилається відповідач, ґрунтуючись тільки на резолютивній частині рішення у справі.

Між тим, в описовій частині постанови Верховного Суду України стверджується: «Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів та виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (Правила).

Пунктами 9, 30, 32 Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води и теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповірковіх інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленим згідно з вимогами законодавства».

Відповідач, вивівши з експлуатації належний йому лічильник холодної води, примушує його попередньо сплатити за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт лічильника холодної води з наданням письмової заяви з проханням проведення повірки лічильника, посилаючись при цьому на Закон України №2119-VIII від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який зобов`язує споживача послуги проводити періодичну повірку лічильників холодної води, що належать фізичним особам, за рахунок внесків, тобто за рахунок авансу ще не наданої послуги.

Проте п.3 ч.1 ст.1 Закону України №2119-VIII від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» термін «внески» визначає таким змістом: «внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку - регулярні платежі, визначені окремо для кожної будівлі, що враховують витрати на обслуговування вузлів комерційного обліку за кожною комунальною послугою та витрати операторів зовнішніх інженерних мереж, пов`язані із встановленням, обслуговуванням або заміною вузлів комерційного обліку (за наявності)».

А частинами 1, 2 статті 9 Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» визначено: «Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором»; «За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг».

Письмовий договір по наданню послуг у сфері водопостачання з відповідачем ним не укладений з вини відповідача, який ніколи не надавав йому проект письмового договору для узгодження та укладення.

Тож «внески» не є авансовою формою оплати за надану комунальну послугу. «Внески» визначають лише кошти, за рахунок яких проводиться періодична повірка, обслуговування та ремонт лічильника холодної води, що належить фізичній особі.

Оплата за проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт лічильника холодної води, що належить фізичній особі, повинна здійснюватися звичним порядком за схемою: «спочатку надання послуги, а потім оплата», але лише після письмового офіційного повідомлення відповідача (виконавця послуги) про ціну/тариф послуги. Авансова форма оплати за проведення повірки лічильника холодної води допускається лише за згодою споживача послуги, що має відображення у договорі.

Проте відповідач у своєму письмовому роз`ясненні на його адресу за вих. Ф-41 від 28.02.2020р. стверджує, що періодична повірка, обслуговування та ремонт лічильника холодної води, що належить фізичній особі, є комунальною послугою.

В обґрунтування моральної втрати послався на таке: спірні відносини з відповідачем у нього виникли з 2009 року і тривають дотепер. Періодично, не повіряючи показань лічильника холодної води, йому (позивачу) необґрунтовано нараховують заборгованість за водопостачання з повідомленням управлінню соціального захисту населення, що, у свою чергу, потягло відмову у призначенні йому субсидії для часткового відшкодування затрат при оплаті житлово-комунальних послуг. Відмовляють у проведенні періодичної повірки, обслуговуванні та ремонту належного йому лічильника холодної води, а потім виключають лічильник з комерційних розрахунків за послуги водопостачання, перевівши сім`ю на оплату за нормативне водоспоживання при наявності технічно справного та опломбованого лічильника холодної води. Відмовляють у наданні йому письмової інформації про вартість проведення періодичної повірки, обслуговуванні та ремонт лічильника холодної води. Фальсифікують докази про нібито недопущення представників Костянтинівського ВУ ВКГ до засобу обліку води.

За всіма переліченими порушеннями прав споживача він (позивач) направляв позовні заяви до суду (цивільні справи №№ 233/4145/14-ц, 233/1265/16-ц, 233/6179/18, 233/3764/19, 233/6433/19).

Відповідач обізнаний у тому, що він (позивач) з січня 2012р. страждає на хронічне серцево-судинне захворювання, тож кожне порушення його законних прав споживача тягне погіршення стану його здоров`я: підвищується кров`яний тиск, виникає аритмія. Моральну втрату оцінив в один мільйон гривень.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про захист прав споживачів відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з доводами і висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні. Йому не зрозумілі мотивація і висновки суду першої інстанції, оскільки суд, виправдовуючи позицію відповідача, посилається на пункти №10, 12 «Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів» затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016р. №193, таким чином вводить в оману позивача. Оскільки в пункті 2 Загальних положень Порядка стверджується: «Дія цього Порядку поширюється на: суб`єктів господарювання, які експлуатують, випускають з ремонту та видають напрокат ЗВТ; суб`єктів господарювання, які надають послуги з електро, -тепло, -газо, -водопостачання; наукові метрологічні центри, державні підприємства, які належать до сфери управління Мінекономрозвитку та проводять метрологічну діяльність, і повірочні лабораторії». Тобто Наказ № 193 не має жодного відношення до його позову бо він регулює, в даному випадку, тільки відносини між відповідачем, що є «заявником», і повірочною лабораторією виконавцем, в частині проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, попередньо демонтованих відповідачем у споживача (позивача) послуг-фізичної особи.

Зазначає, що судом першої інстанції не дається оцінка змісту пунктів 10, 15, 18, 20, 32 Правил, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р. в частині заборони оплачувати за нормами послуги водопостачання при наявності та без урахування показань лічильника холодної води за винятком тільки несправності приладу обліку води, що не підлягає усуненню; порядку і термінів оплати за послуги водопостачання (а.с.10, 11). Не один пункт Порядку, затвердженого постановою КМУ № 474 від 08.07.2015р., судом першої інстанції не досліджений, так як його оцінка, як письмового доказу заявленого позову, в рішенні суду від 15.07.2020р. по справі не озвучена, в тому числі установка підмінного лічильника на період перевірки його (позивача) лічильника. Костянтинівським міськрайсудом Донецької області, як і відповідачем, по справі не зазначена і не процитована жодна правова норма, яка зобов`язує позивача, як споживача послуги водопостачання, бути «замовником» проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту лічильника холодної води, який йому належить, і з цією метою писати заяву на адресу виконавця послуг, авансом оплачувати ще не виконану роботу (послугу) без письмової інформації про ціну /тариф даної послуги.

Рішенням суду першої інстанції йому повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог і значить за логікою він особисто винен у навмисному порушенні «Порядку проведення засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затвердженого постановою КМУ № 474 від 08.07.2015р. А відповідно до пункту 19 Порядку «особи, винні в порушенні вимог цього Порядку, несуть відповідальність згідно із законом». Суд першої інстанції замовчує про цю вимогу Порядку.

Посилається на абз. 1 частини 3 статті 6 Закону України № 2119 - VIII від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та зазначає, що відповідач незаконно вивів з експлуатації 02.10.2019р. його лічильник холодної води, так як він не відмовлявся від послуги централізованого водопостачання з використанням засобів обліку води і не звертався до відповідача про виробництво ремонту лічильника холодної води. (а.с.13, 18, 19, 20, 21).

Незважаючи на неодноразовий акцент в позовній заяві про те, що спосіб оплати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт лічильника холодної води не є предметом справжнього його позову від 12.06.2020р. суд першої інстанції постійно вказує в своєму рішенні про його обов`язок оплачувати дану послугу за рахунок «внесків». Це твердження ніхто не оскаржує, але при цьому суд в своєму рішенні ніяк не коментує і не оцінює його право отримувати письмову інформацію відповідача про ціну/тариф цього «внеска» згідно п.3 ч.2 ст.8 Закону України №2189-VIII від 09.11.2017р. «Про житлово-комунальні послуги» (а.с. 8, 9).

Крім того, суд першої інстанції ніяк не оцінює його письмове підтвердження, викладене в його заяві до суду від 12.06.2020р., про те, що відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України №2119-VIII від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» «внески» - це його регулярні платежі, але не форма авансової оплати, забороненої при розрахунках без письмової згоди споживача відповідно до умов письмового договору і вимог ч.1, 2 ст.9 цього ж закону №2119-VHI від 22.06.2017р. (а.с.41).

У відзиві на позов відповідач повідомляє суд, «що 02.10.2019р. прилад обліку холодної води, який належить ОСОБА_1 , з експлуатації не виводився, та знаходився на обліку Костянтинівського ВУ ВКГ». Ця інформація не відповідає дійсності. І у суду першої інстанції, що досліджував всі письмові докази по справі № 233/2786/20, просто зобов`язане виникнуть питання: а навіщо в такому разі 02 жовтня 2019 року до позивача за місцем проживання прибули два представники Костянтинівського ВУ ВКГ і, не маючи ні письмового направлення, ні письмового рішення виконавця послуг, в присутності понятих склали в двох примірниках, один з яких вручили споживачеві послуг, «Акт виведення з експлуатації приладів обліку холодної води» (а.с.13, 53, 54). І чому дане твердження відповідача у відзиві на позов суперечить твердженням відповідача в письмовому поясненні позивача за вих. Ф-41 від 28.02.2020р.: «Ваш лічильник пройшов повірку 02.10.2015р., тому строк наступної повірки сплинув 02.10.2019р. У вказаний строк прилад обліку холодної води за адресою м.Костянтинівка, вул.О.Гончара 55 не пройшов повірку, у зв`язку з чим виведений з експлуатації 02.10.2019р., про що складення акт № 04/30 від 02.10.2019р.».

Зазначає, що є пенсіонером, має незадовільний стан здоров`я. Більше десяти років відповідач тероризує його, надсилаючи йому або в управління соціального захисту населення повідомлення про різні суми заборгованості без попередньої повірки лічильника холодної води, що призводить до страждань, погіршення стану здоров`я. А Пленум Верховного Суд не може визначити глибину його душевних страждань. Це визначає суд при розгляді конкретної справи. А наведені ним номера цивільних справ з позовом до відповідача підтверджують заподіяння йому моральної шкоди постійно.

Зазначає, що пунктом 29 «Правил Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено його право на: встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Вважає, що він позбавлений цього права на підставі не проходження періодичної повірки лічильника холодної води, однак суд першої інстанції в своєму рішенні замовчує хто винен у порушенні законодавства.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 повністю (а.с.123-126).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з водопостачання Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Олеся Гончара,55, що сторонами не оспорюється.

Письмовий договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення між сторонами не укладався.

Облік холодної води за вказаною адресою здійснювався за показаннями лічильника Sensus 420 1,5, заводський номер , 2010 року випуску.

03 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення повірки належного йому засобу обліку холодної води у відповідності до «Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», який затверджено постановою КМУ № 474 від 08.07.2015 року.

12 вересня 2019 року представниками відповідача за місцем мешкання позивача складено Акт інвентаризації приватного сектора.

Листом № Ф-752 від 09.09.2019 року, який отриманий позивачем 14.09.2019 року, відповідач роз`яснив позивачу порядок проведення повірки засобу обліку холодної води та запропонував звернутися до Костянтинівського ВУ ВКГ із заявою про введення в експлуатацію засобу обліку води та квитанціями про сплату послуг.

02 жовтня 2019 року представниками відповідача було складено акт вивода з експлуатації засобу обліку холодної води, заводський номер НОМЕР_1 , що належить позивачу у зв`язку з необхідністю проведення періодичної повірки (а.с.13).

Зазначені обставини встановлені рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2019р. яке набрало законної сили після перегляду його судом апеляційної інстанції (постанова від 04.02.2020р.).

19.02.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського ВУ ВКГ із заявою «про порушення законодавства виконавцем послуг», якою вимагав:

- поновити на абонентському обліку належний йому лічильник холодної води;

- за своєю (відповідача по даній справі) ініціативою провести періодичну повірку, обслуговування та ремонт лічильника холодної води у повному обсязі, дату демонтажу лічильника попередньо узгодити з ним за телефоном і зі встановленням підмінного лічильника на період повірки;

- провести перерахунок його оплати за послуги з водопостачання з 01.10.2019 лише з врахуванням показів лічильника холодної води;

- письмово попередити про вартість повірки лічильника у цілому і за кожну операцію окремо, з ким узгоджено і ким затверджений даний тариф внеску за проведення періодичної повірки лічильника холодної води, належного фізичній особі (а.с.8).

Листом № Ф-41 від 28.02.2020р. відповідач роз`яснив позивачу порядок проведення повірки засобу обліку холодної води з посиланням на ст.17 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність», зазначивши, що строк повірки належного позивачу лічильника сплинув 02.10.2019р., у законодавчо встановлений строк повірку не пройшов і тому 02.10.2019р. виведений з експлуатації, про що складений акт № 04/30, буде поновлений на абонентському обліку після проведення повірки та запропонував звернутися до відповідача із заявою про проведення повірки засобу обліку води і квитанціями про сплату послуг за адресою Костянтинівського ВУ ВКГ (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позову в основній частині, суд першої інстанції виходив з вимог діючого на час виникнення спірних правовідносин (жовтень 2019 року) законодавства, зокрема частини 4 статті 17 Закону України Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції від 22.06.2017р., та від 09.11.2017р.) згідно якої періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд обґрунтовано послався на пункти 29, 31 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення…» затверджених ПКМ України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), якими передбачено, що споживач має право, зокрема на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Вказане право споживача кореспондується із обов`язком виконавця контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Крім того суд в рішенні зазначив, що процедура та умови проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що перебувають в експлуатації, проводиться відповідно до Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 № 193 (далі Порядок №193), дія якого поширюється зокрема на суб`єктів господарювання, які надають послуги з електро-, тепло-, газо-, водопостачання (далі - заявники), яким передбачено:

п.10 - роботи, пов`язані з проведенням повірки ЗВТ, оплачують заявники відповідно до Порядку оплати робіт і послуг з проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів, повірки зазначених засобів, що перебувають в експлуатації, та визначення вартості таких робіт і послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 865;

п.12 - тривалість проведення повірки ЗВТ не повинна перевищувати 15 робочих днів після надання ЗВТ на повірку в разі сплати за її проведення (за винятком ЗВТ, тривалість повірки яких згідно з методикою повірки перевищує цей строк).

Надалі суд першої інстанції робить висновок про те, що повірка ЗВТ проводиться за рахунок споживача за умови сплати за її проведення, тому твердження позивача щодо неправомірності виводу з експлуатації приладу обліку холодної води актом від 02.10.2019 і нарахування оплати за спожиту послугу за нормами споживання, а також щодо не проведення відповідачем періодичної повірки, обслуговування і ремонту належного йому лічильника холодної води без попередньої оплати його вартості не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів не може повністю погодитись з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З позовної заяви, встановлених обставин справи та доводів апеляційної скарги вбачається, що основним питанням, з яким не погоджується позивач це дії відповідача з примушення його до попередньої (авансової) оплати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт належного йому лічильника холодної води, що він вважає неправомірним, пославшись на невідповідність таких дій приписам п.п.10, 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання надання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. №630, а також - абзацу 3 частини 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Всі інші вимоги фактично є похідними від основної.

Встановивши обставини справи та здійснивши аналіз законодавчої бази, що регулює спірне правове питання колегія суддів зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законами України «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги». В Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» закладено правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні та він регулює відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності.

До моменту прийняття Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року, який набрав чинності 02 серпня 2017 року, частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» було передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло- газо- і водопостачання.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року змінено підходи до обліку комунальних послуг, а також встановлення і обслуговування засобів обліку. Було внесено зміни до зазначеної норми закону (ст.17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність») та виключено вимогу щодо здійснення періодичної повірки обслуговування та ремонту (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду, проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року.

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено поняття «обслуговування вузлів обліку», це огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

Згідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів.

Пунктом 5 та пункту 7 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та частиною 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду, проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 листопада 2015 року №2868» від 02 листопада 2017 року №1344 витрати на періодичну повірку виключені з тарифу на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

З 25 серпня 2017 року відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1015 від 10 серпня 2017 року «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 листопада 2015 року №2868», згідно з додатком 96 встановлена структура тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) КП «Компанія «Вода Донбасу». У пункті 3.5 матеріальні витрати на обслуговування квартирних засобів обліку (у т.ч. на періодичну повірку) закладені у розмірі 0,00 грн.

Таким чином висновок суду першої інстанції, що повірка лічильника води повинна проводитись за рахунок споживача є правильним. Дану обставину не заперечує і сам позивач, який не може погодитись з вимогою відповідача про попередню оплату повірки належного йому лічильника.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо проведення повірки лічильника після її оплати споживачем, пославшись на п.п.10, 12 Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 №193, оскільки дія даного порядку поширюється на суб`єктів господарювання які надають відповідні послуги (як зазначив в рішенні і суд першої інстанції) і п.10 Порядку відсилає до іншого порядку, а саме Порядку оплати робіт і послуг з проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів, повірки зазначених засобів, що перебувають в експлуатації, та визначення вартості таких робіт і послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №865. Згідно п.1 даного Порядку, він встановлює механізм оплати підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями (далі - замовники) робіт і послуг, зазначених у статтях 16 і 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», та визначення їх вартості, а саме проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів та повірки зазначених засобів, що перебувають в експлуатації (далі - роботи і послуги).

Аналізуючи наведені положення Порядку №193 та Порядку №865 в їх сукупності, не можна зробити висновок про обов`язковість попередньої оплати споживачем фізичною особою, в даному випадку ОСОБА_1 , повірки належного йому лічильника.

П.10 ст.1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено поняття обслуговування вузлів обліку - огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку;

Крім того, в судовому засіданні представник позивача не заперечував, що послуга з демонтажу, монтажу, розпломбування та опломбування, повірці приладів обліку води надається всіма підрозділами КП Компанія «Вода Донбасу», відповідно до затвердженої калькуляції, і є комунальною послугою.

Пунктом 9 Правил №630 встановлено, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Таким чином діюче законодавство не дає можливості споживачу самостійно виконати роботи по зняттю, встановленню, розпломбуванню та опломбуванню прибору обліку.

Наведені вище нормативні акти, що регулюють спірні правовідносини, не мають посилань щодо обов`язкової саме попередньої оплати такої комунальної послуги як обслуговування прибору обліку. Відповідач не довів в суді протилежного з наданням належних та допустимих доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про незаконність дій Костянтинівського ВУ ВКГ щодо вимог попередньої оплати за надання послуги з обслуговування приладу обліку позивача. Суд зазначеного не врахував і прийшов передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позову і цій частині.

Відповідно до абз.2 п.10 Правил №630 справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Згідно п.15 Правил №630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці.

Судом встановлено і не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, що після виводу 02.10.2019р. з експлуатації лічильника холодної води, що належить позивачу, останньому нараховується оплата за користування послугами відповідача за нормами споживання 198 літрів на добу на одну особу, а не у відповідності до п.15 Правил №630.

Нарахування за нормами споживання згідно Правил №630 здійснюється лише у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню (абз.5 п.15 Правил).

Такі дії відповідача також не ґрунтуються на законі і порушують права ОСОБА_1 як споживача послуги передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, в суді представник відповідача не довів яким нормативним актом передбачено процедуру виведення лічильника з експлуатації і які правові наслідки такого виведення (в тому числі чи є це підставою для нарахування за послуги з водопостачання за нормами споживання).

Таким чином вимоги щодо визнання незаконності дій відповідача, оскільки вони суперечать п.п.10, 15 Правил №630, по виводу з експлуатації лічильника холодної води, що належить позивачу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів також прийшла до висновку, що з метою усунення порушень прав позивача, слід задовольнити вимоги останнього та зобов`язати відповідача відновити на обліку лічильник, що належить позивачу та зобов`язати відповідача провести періодичну повірку (розпломбування, зняття, транспортування, повірку, транспортування, встановлення та опломбування) належного ОСОБА_1 лічильника холодної води №, з дотриманням процедури повірки, визначеної «Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затвердженим ПКМ України №474 від 08.07.2015р.

Враховую вище наведене, а також те, що з 01.10.2019р. позивачу нараховують оплату послуги з постачання холодної води за нормами споживання, колегія суддів також приходить до висновку про часткове задоволення вимог про зобов`язання відповідача здійснити з 01.10.2019р. перерахунок оплати позивачу послуг з водопостачання, але не за показниками лічильника який підлягає повірці, а з урахуванням вимог абз.3 п.15 Правил №630 - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці.

Вимоги позивача про визнання змісту письмової відповіді Костянтинівського ВУ ВКГ за вих. №-Ф-41 від 28.02.2020р. (а.с.7) протиправним, та зобов`язання відповідача ти Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» у місячний термін повторно розглянути його (позивача) заяву за вх.№41 від 19.02.2020р. та надати йому письмову вичерпну відповідь з усіх питань задоволенню не підлягають, оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав і його вимоги, викладені в заяві були предметом судового розгляду по даній справі.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000грн. колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, моральну втрату позивач пов`язує з неправомірними діями відповідача, що виразилися у необґрунтованому нарахуванні заборгованості за водопостачання, відмові у проведенні періодичної повірки, обслуговуванні та ремонту належного йому лічильника холодної води, що має наслідком переведення на оплату за нормативне водоспоживання, відмові у наданні йому письмової інформації про вартість проведення періодичної повірки, обслуговуванні та ремонту лічильника холодної води, фальсифікації доказів про нібито недопущення представників Костянтинівського ВУ ВКГ до засобу обліку води, внаслідок яких він неодноразово звертався з позовами до суду у цивільних справах №№ 233/4145/14-ц, 233/1265/16-ц, 233/6179/18, 233/3764/19, 233/6433/19.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не пов`язував моральну втрату з недоліками продукції (дефекту продукції), а по наведеним вище цивільним справам за позовами до відповідача ОСОБА_1 було відмовлено.

При цьому суд послався на постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» де в п.2 Пленум роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством, зокрема, ст.24 Закону України «Про захист прав споживачів», та ст.4 Закону України «Про захист споживачів», згідно якої відшкодування моральної шкоди, здійснюється споживачам лише внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону.

Між тим, з тексту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди не посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», а фактично виходить з загальних норми ЦК України щодо відшкодування такої шкоди, про що останній вказує в апеляційній скарзі.

Вирішуючи спір в даній частині суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Як зазначено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, оскільки останній не довів наявність втрат немайнового характеру викликаних діями відповідача. Неодноразові звернення до суду з позовами до відповідача, як вірно зазначив суд першої інстанції, не є в даному випадку доказом наявності таких втрат, оскільки у задоволені вимог ОСОБА_1 до відповідача по всіх справах було відмовлено. Наявність у позивача хронічного серцевого захворювання не свідчить про те, що воно виникло саме від дій відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України, та часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом і поданні апеляційної скарги звільняється на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору.

Оскільки останній звернувся з позовом немайнового характеру то при зверненні до суду він повинен був би сплатити 840,80грн., за подання апеляційної скарги 150% ставки що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 1261,20грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, то з відповідача в дохід держави, за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102грн. (840,80грн. + 1261,20грн.) 00 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про захист прав споживача задовольнити частково.

Визнати дії Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з виводу 02.10.2019р. з експлуатації належного ОСОБА_1 приладу обліку холодної води Sensus 420 1,5, заводський номер НОМЕР_1 , встановленого в будинку АДРЕСА_1 - неправомірними.

Зобов`язати Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» провести періодичну повірку (розпломбування, зняття, транспортування, повірку, транспортування, встановлення та опломбування) належного ОСОБА_1 лічильника холодної води Sensus 420 1,5, заводський номер НОМЕР_1 , встановленого у домоволодіння АДРЕСА_1 з дотриманням процедури повірки, визначеної «Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затвердженим постановою КМУ № 474 від 08.07.2015р.

Зобов`язати Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» провести перерахунок ОСОБА_1 оплати за водопостачання будинку АДРЕСА_1 з 01 жовтня 2019 року по дату встановлення лічильника після проведення його періодичної повірки з урахуванням середньомісячних показань засобу обліку холодної води Sensus 420 1,5, заводський номер НОМЕР_1 , за попередні три місяці.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (85106 Донецька область, м.Костянтинівка, вул.П.Ангеліної, 15; п/р НОМЕР_2 в «ПриватБанк», МФО 335548, ) в дохід держави (отримувач Донецьке ГУК/Марiуполь. МТГ/Г22030101; ; банк отримувача Казначейство України; МФО 899998; рахунок UA0005686; код класифікації доходів бюджету 22030101) суму судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв