Справа №705/4167/21
2/705/2242/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення з квартири АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 1.4. кредитного договору № 230/ФЖВ-06 від 26.12.2006, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 , метою кредитування було придбання однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до іпотечного договору від 26.12.2006 №7297, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та Позичальником, у забезпечення виконання зобов`язань за Договором в іпотеку була передана зазначена квартира. Умови повернення кредиту ОСОБА_3 виконані не були. Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» та фізична особа ОСОБА_1 уклали договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2019-07-23-000046-b від 09.09.2019, за яким AT «Дельта Банк» 04.10.2019 відступив шляхом продажу новому кредитору ОСОБА_1 право вимоги до фізичної особи ОСОБА_3 за кредитним договором № 230/ФЖВ-06 від 26.12.2006, Іпотечним договором № б/н від 26.12.2006, що укладалися між ОСОБА_3 та ТОВ «Український Промисловий Банк».

04.08.2021 у справі № 705/5544/19 Верховним судом винесено постанову, якою рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2020 та постанову Черкаського апеляційного суду від 05.05.2020 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 щодо визнання договорів відступлення прав вимог недійсними - відмовлено.

11.12.2019 позивач ОСОБА_1 на підставі іпотечного застереження, що передбачене іпотечним договором від 26.12.2006 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформації, наданої відділом держаної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 .

17.01.2020 ОСОБА_1 направив вимогу на адресу ОСОБА_3 про звільнення з квартири та зняття з реєстрації зареєстрованої особи, проте вимога була залишена поза увагою, тому з даним позовом він звернувся до суду.

Ухвалою судді від 21.10.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Станом на 03.12.2021 відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із досліджених доказів встановлено, що відповідно до пункту 1.4. кредитного договору № 230/ФЖВ-06 від 26.12.2006, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 , метою кредитування було придбання однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до іпотечного договору від 26.12.2006 №7297, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та Позичальником, у забезпечення виконання зобов`язань за Договором в іпотеку була передана зазначена квартира. Умови повернення кредиту ОСОБА_3 виконані не були.

Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» та фізична особа ОСОБА_1 уклали договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2019-07-23-000046-b від 09.09.2019, за яким AT «Дельта Банк» 04.10.2019 відступив шляхом продажу новому кредитору ОСОБА_1 право вимоги до фізичної особи ОСОБА_3 за кредитним договором № 230/ФЖВ-06 від 26.12.2006, Іпотечним договором № б/н від 26.12.2006, що укладалися між ОСОБА_3 та ТОВ «Український Промисловий Банк».

04.08.2021 у справі № 705/5544/19 Верховним судом винесено постанову, якою рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2020 та постанову Черкаського апеляційного суду від 05.05.2020 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 щодо визнання договорів відступлення прав вимог недійсними - відмовлено.

11.12.2019 позивач ОСОБА_1 на підставі іпотечного застереження, що передбачене іпотечним договором від 26.12.2006 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2019 № 193363370.

На час звернення з позовом до суду, відповідно до інформації, наданої відділом держаної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований син відповідача ОСОБА_2 .

17.01.2020 ОСОБА_1 направив вимогу на адресу ОСОБА_3 про звільнення з квартири та зняття з реєстрації зареєстрованої особи, проте вимога була залишена поза увагою.

Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок, або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Із змісту ч. 1ст. 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв`язку з існуванням факту реєстрації та проживання в квартирі АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності є право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що відповідач підлягає виселенню із вказаної квартири.

Оскільки відповідач добровільно житло не звільняє навіть після отримання вимоги про виселення, тому право позивача підлягає захисту судом шляхом виселення відповідача із даної квартири.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення особи померлою.

Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про виселення.

Відповідно, на підставі рішення про виселення відповідач має бути знятий з реєстраційного обліку.

Крім того, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення з відповідача понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

В даному випадку позивачем наданий детальний опис наданих йому адвокатським бюро «Шульги Павла Миколайовича» послуг на суму 8000 грн., проте документальне підтвердження їх оплати позивачем не надано, тому правнича допомога не підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 133, 206, 247, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» суд,

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко