КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Рубан С.М., Кулікової С.В.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову Товариство зазначало, що 26.03.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 063-2008-917, відповідно до якого остання отримала кредит сумі 315 000 доларів США, строком до 10.03.2038 р. зі сплатою 11,95 % річних за користування кредитом. Для забезпечення зобов`язання за кредитним договором 26.03.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 705, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також порушила умови договору іпотеки і без згоди іпотекодержателя відчужила предмет іпотеки - квартиру, на користь ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014 р., зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014 р., з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 335 280, 93 доларів США, що еквівалентно 2 866 886, 65 грн.

Посилаючись на те, що зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 перед ПАТ «Універсал Банк» залишаються не виконаними, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 2 121 496, 12грн.; 128 420,81 грн. у якості 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання; заборгованість по нарахованим відсотках за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 в сумі 173 717,94 доларів США; в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 в сумі 2 866 886,65 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що має три кімнати, загальною площею 88,80 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит», шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде визначена експертом, суб`єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.04.2016 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» інфляційні втрати в сумі 2121 496, 12 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 128 420, 81 грн., заборгованість по нарахованим відсотках за кредитним договором за період з 19.05.2011 р. по 12.08.2015 р. в сумі 173 717, 94 доларів США, що станом на 01.04.2016 р. по курсу НБУ складає 4 554 574, 13 грн.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором в сумі 2 866 886,65 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що має три кімнати, загальною площею 88,80 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит», шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде визначена експертом, суб`єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року в частині стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання; заборгованості по відсотках за кредитним договором; звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, а в частині стягнення судових витрат змінено, у зв`язку з чим резолютивну частину рішення викладено в наступні редакції.

Позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 128 420, 81 грн. та 1 284,21 грн. судового збору. В решті позову до ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позову до ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ТОВ «Аудиторська компанія» «Бізнес-Аудит» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та інфляційних втрат залишено без змін.

Поновлено дію постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та інфляційних втрат.

В поданому відзиві на ТОВ «Аудиторська компанія» «Бізнес-Аудит» просило подану апеляційну скарну задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, як необґрунтоване.

В поданому відзиві на ПАТ «Універсал Банк» просило апеляційну скарг залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на законність оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 26.03.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №063-2008-917, відповідно до умов якого остання отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 315 000,00 доларів США, строком до 10.03.2038 року зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.5. кредитного договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється згідно графіку погашення заборгованості по кредиту, який є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п.2.4. цього договору сплата процентів за користування кредитом та частина кредитних коштів сплачується позичальником не пізніше 10 числа наступного за звітним місяцем.

Судом встановлено, що Банк повністю виконав перед ОСОБА_2 свої зобов`язання, передбачені умовами договору, а остання в свою чергу порушила умови договору, відповідно до яких зобов`язалася погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором кредиту та додатками до нього.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014 р., зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014 р., з відповідачки ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008 р. №063-2008-917 в загальному розмірі 335 280,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2014 р. складає 2 866 886,65 грн., та суму судового збору 1 700,00 грн. й витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ПАТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи позов у даній справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що має три кімнати, загальною площею 88,80 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит», шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде визначена експертом, суб`єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором в сумі 2 866 886,65 грн., суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 основного зобов`язання банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, власником якого на момент подання позову є ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит», яке набуло статусу іпотекодавця на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором, 26.03.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 705, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи слідує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2011 року, вказаний договір іпотеки визнаний недійсним, вилучено запис про заборону відчуження з реєстру.

Постановою Верховного суду України від 16.05.2012 р. ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 липня 2012р. рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2010 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2011 року - скасовані, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ПАТ «Універсал Банк» про визнання права власності та визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено.

Матеріали справи свідчать, що на даний час право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит». Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності за ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» зареєстровано 08.02.2012р. на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №3491.

Обгрунтовуючи свої вимоги Банк вказував, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014 р. не виконується, тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення основної заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 в сумі 2 866 886,65 грн., стягнутої рішенням суду від 13.02.2014 р.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 вказаного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 1.3 договору іпотеки сторони підтвердили, що іпотекою за цим договором забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок його виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаного основного договору, що обумовлюють основне зобов`язання.

Пунктом 2.6 кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується здійснити останню сплату щомісячного платежу (повністю повернути кредит та сплатити у повному обсязі проценти за користування кредитом) не пізніше 10 березня 2038 року.

В пункті 5.2.5 кредитного договору сторонами визначено право Банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань.

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 5.2.5).

З матеріалів справи слідує, що 15 квітня 2009 року банк надіслав позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості у тридцятиденний термін, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, та в подальшому пред`явив до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України

У цій вимозі ПАТ «Універсал Банк» вимагало достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Позивач мав пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Оскільки 15 квітня 2009 року банк, пред`явивши боржнику досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором, в якій вимагав достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 15 квітня 2009 року) протягом трьох років.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що оскаржуване заочне рішення було ухвалено судом у відсутність відповідачів.

Як видно із матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, відповідачка ОСОБА_2 хоча й була повідомлена про день та час розгляду справ на 01 квітня 2016 року, проте подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку з вирішенням питання щодо укладення мирової угоди між сторонами у даній справі. Вказана обставина є поважною причиною неявки відповідачки в судове засідання. Однак, суд першої інстанції таке клопотання залишив без задоволення, ухваливши заочне рішення, чим порушив права відповідачки

28 серпня 2018 року ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» зверталось до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.1 т.2)

Відповідачка ОСОБА_2 в поданій заяві просила застосувати строк позовної давності (а.с.69, т.2).

Верховний Суд роз`яснив, що за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. ВС вказав, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц та від 17 квітня 2018 року в справі №200/11343/14-ц).

Як видно з доводів апеляційної скарги, на дату подачі заяви про перегляд заочного рішення «грудень 2017 року» вказаних правових висновків Верховного Суду не існувало, тому відповідачка в заяві про перегляд заочного рішення не посилалась на пропущений строк позовної давності, а тому заявила вимогу про застосування строку позовної давності лише в апеляційній скарзі та доданій до неї заяві.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).

Тобто, звернення Банку до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в червні 2011 року, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачкою щодо погашення останньою основної заборгованості, і з червня 2011 року почав перебіг новий строк позовної давності.

За таких обставин, при зверненні у серпні 2015 року до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк пропустив трирічний строк позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає можливим застосувати до вказаних правовідносин позовну давність.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «Бізнес аудит» шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде визначена експертом суб`єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості в сумі 2 866 886 грн.65 коп. - підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «Бізнес аудит», шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде визначена експертом суб`єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості в сумі 2 866 886 грн.65 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 30 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: