ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6607/20
Провадження № 22-ц/4820/133/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача-відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача-позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/6607/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Кучеруком Максимом Васильовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року в складі судді Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 24 грудня 2018 року в сумі 2000 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ 27,60 за євро на 03.03.2020 року становить 55200 грн., відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 10735 грн., пеню в розмірі 468223 грн. 20 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1427 грн. 30 коп., а також позивач просив стягнути на його користь судові витрати по справі.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 24 грудня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 2000 євро строком на 10 днів. Сторони домовились, що за договором позики нараховується 2% від суми позики за один день. Факт отримання позики відповідач підтвердив шляхом складання відповідної розписки та зобов`язався вчасно повернути борг та нараховану суму відсотків.

Однак, незважаючи на взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу, відповідач до 04 січня 2019 року борг не повернув. Доказом цього є наявність у нього оригіналу боргової розписки. Він, позивач, неодноразово телефонував до відповідача з вимогою повернути борг, однак ОСОБА_2 ігнорує вимогу та ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання.

Уточнюючи свої позовні вимоги, позивач вказав, що за змістом боргової розписки, відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити пеню, у розмірі 2% за кожен день прострочення. Право на отримання пені виникло 04.01.2019. Загальний термін прострочення станом на день звернення з позовною заявою складає 424 дні. Тому сума пені становить 16960 євро, що в гривневому еквіваленті складає 468223 грн. 20 коп. Також, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позивач має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 10735 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки боржник ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання, тому зобов`язаний сплатити три процента річних від простроченої суми в розмірі 1427 грн. 30 коп. Враховуючи вищенаведені обставини, позивач просив задоволити його позов в повному об`ємі.

В травні 2020 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про визнання недійсним договору позики. На обґрунтування свого позову вказав, що 24.12.2018 року він видав ОСОБА_1 боргову розписку, у якій написав, що взяв в борг 2000 євро терміном на 10 днів з дня написання розписки. Однак цей договір не був направлений на реальне виконання, ніякі кошти ОСОБА_1 не передавалися, а фактично це було забезпечення повернення автомобіля «Рено Сенік», взятого у позивача в оренду. Оскільки на той час перебував у складних життєвих обставинах, фактично не мав іншого виходу, а ОСОБА_1 було відомо про такі тяжкі життєві обставини, тому, як вказував ОСОБА_2 - розписка була написана ним під впливом тяжкої обставини, помилково та шляхом обману зі сторони ОСОБА_1 . В подальшому через 10 днів повернув взятий в оренду автомобіль ОСОБА_1 . Проте, останній не повернув розписку, оскільки повідомив, що загубив її разом з його паспортом. В рахунок компенсації навіть передав ОСОБА_2 500 грн. для оформлення нового паспорта. Отже, так як правочин, а саме надання розписки, було здійснено під впливом помилки, обману та тяжкої обставини, тому є підстави для визнання договору позики, оформленого розпискою від 24.12.2018 недійсним. Крім того, також є підстави відповідно до ст. 234 ЦК України для визнання договору позики фіктивним, оскільки правочин було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Посилаючись на вищевказані обставини просив визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що оформлений розпискою від 24.12.2018 року, стягнути ОСОБА_1 на свою користь судові витрати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2020 року вказані позови об`єднані в одне провадження.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 55200 грн., відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 10735 грн., пеню в розмірі 55200 грн. та три проценти річних у розмірі 1427 грн. 30 коп., а всього 122562 грн. 30 коп., 1225 грн. 62 коп. сплаченого судового збору та 2288 грн. 38 коп. витрат на правову допомогу.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального, просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики задовольнити. Апелянт вказує, що договір позики слід визнати недійсним, оскільки такий договір, а саме розписка про отримання коштів, була написана ним під впливом важких життєвих обставин. Про це було відомо позивачу ОСОБА_1 . Також вказує, що договір позики слід визнати недійсним, оскільки був вчинений під впливом помилки зі своєї сторони, його волевиявлення на укладення договору позики не було вільним, а також під впливом обману з боку ОСОБА_1 , оскільки ніякі кошти за цим договором фактично не передавалися. Додатково апелянт також вказує, що договір є фіктивним, оскільки не був направлений на настання наслідків передбачених договором позики, а насправді між сторонами був укладений договір оренди автомобіля. Так, у зв`язку з гострою необхідністю заробітків через мережу інтернет знайшов оголошення ОСОБА_1 про здачу в оренду автомобіля. І 24.12.2018 року між ними було укладено саме договір оренди автомобіля. При цьому, сам ОСОБА_1 повідомив, що реєстраційних документів на авто в нього нема, тому реальний договір оренди він укласти не може, тому, в забезпечення повернення авто запропонував укласти нібито договір позики на суму вартості авто. В подальшому, позивачу було повернуто автомобіль, однак, останній не повернув розписку, оскільки повідомив, що він її загубив. Що теж, на думку апелянта, є підтвердженням обманних дій ОСОБА_1 . Також апелянт не погоджується з рішенням суду в частині нарахування пені та відсотків. Вважає, що суд не вірно витлумачав умови розписки, зокрема, вказує, що оскільки через 10 днів сплив строк, на який видана розписка, то і право нараховувати проценти за договором припинилося. При цьому, апелянт зазначає, навіть і якщо суд буде вважати, що між ними укладено договір позики, то сума боргу має становити 2400 євро (2000 євро сума боргу та 400 євро відсотки, нараховані за десять днів).

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказує, що позивач ОСОБА_2 посилався в своєму зустрічному позові на те, що договір позики вчинив під впливом помилки, проте не надав жодного належного і допустимого доказу, що вплинуло на його волевиявлення в момент вчинення правочину, і що ця помилка дійсно була. Так само ОСОБА_2 не зазначив в чому полягає обман, не надав відповідних доказів, які підтверджували наявність обману зі сторони ОСОБА_1 . Зазначає, що апелянт посилається майже на всі передбачені законом підстави для визнання правочину недійсним, навіть такі, які виключають одна одну. Не можна стверджувати, що правочин вчинявся одночасно і під впливом помилки, і обману, і тяжкої обставини. Вважає вірним висновок суду про не надання ОСОБА_2 жодних доказів на обґрунтування своїх вимог. Також зазначає, що апелянт перекручує зміст розписки, якою взагалі не передбачено сплату відсотків, а встановлено розмір неустойки (пені), право на отриманні пені виникло саме внаслідок прострочення виконання зобов`язання, з 04.02.2019. Також вказує, що вказаний договір не є безпроцентним, відповідно до ст. 1048 ЦК України, оскільки укладений на суму, яка перевищує 50 кратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. ОСОБА_3 також вважає вірним висновок суду про задоволення його вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, тому на його думку рішення суду є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 24 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, за умовами якого ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 Євро терміном на 10 днів, які зобов`язався повернути у встановлений строк. У разі прострочення терміну для повернення коштів ОСОБА_2 зобов`язався сплатити ОСОБА_1 2 відсотки від суми позики за кожний день.

Факт отримання позики підтверджується складанням відповідної розписки.

Однак у вказані строки та на даний час борг за цим договором позики в сумі 2000 Євро ОСОБА_2 позичальнику не повернув.

У відповідності до ст.ст. 1046-1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або за рахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За нормами ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку, що між сторонами було укладено договір позики, кошти за договором позики позичальником у встановлений в договорі строк повернуті не були, а тому підставно задовольнив позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - борг 2000 Євро, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 10735 грн., пеню в розмірі 55200 грн. та три проценти річних у розмірі 1427 грн. 30 коп.

При цьому відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак ОСОБА_2 в підтвердження своїх позовних вимог в зустрічній позовній заяві про те, що договір позики не був направлений на реальне виконання, ніякі кошти від ОСОБА_1 він не отримував, а фактично це було забезпечення повернення автомобіля «Рено Сенік», взятого у позивача в оренду, розписка була написана ним під впливом тяжкої обставини, помилково та шляхом обману зі сторони ОСОБА_1 і про те, що кошти він повернув, жодних доказів суду не надав, та такі докази не були здобуті судом під час розгляду справи.

Надані ОСОБА_2 суду першої інстанції скриншоти переписки з ОСОБА_1 щодо правовідносин між ними не є достатніми та переконливими доказами в підтверджень доводів апелянта з приводу безгрошовитості договору позики.

Вказана переписка дійсно свідчить про наявність між сторонами правовідносин з договору оренди автомобіля, що не заперечується і позивачем, однак не спростовує факт укладення договору позики. При цьому позивач вказав, що між ним і відповідачем виникли окремі правовідносини за письмовим договором позики та усним договором оренди автомобіля.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги, що договір позики слід визнати недійсним, оскільки такий договір, а саме розписка про отримання коштів, була написана ним під впливом важких життєвих обставин, під впливом помилки зі сторони апелянта, його волевиявлення на укладення договору позики не було вільним, ніякі кошти за цим договором фактично не передавалися слід відхилити., оскільки, як вказано в мотивувальній частині цієї постанови, вказані доводи апелянта не підтверджуються жодними доказами. Не наведені такі докази, які б спростовували висновки суду, і в апеляційній скарзі.

Також апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта, що суд не вірно витлумачив умови розписки, зокрема, на думку апелянта, оскільки через 10 днів сплив строк, на який видана розписка, вказані в договорі проценти мають нараховуватись на суму позику лише за 10 днів і тому сума боргу має становити 2400 євро (2000 євро сума боргу та 400 євро відсотки, нараховані за десять днів).

В розписці чітко зазначено, що «у разі прострочення терміну для повернення коштів» ОСОБА_2 зобов`язався сплатити ОСОБА_1 2 відсотки від суми позики за кожний день. Вказаний абзац в розписці зазначений після основного тексту і з нього вбачається, що проценти підлягають нарахуванню лише в разі прострочення повернення коштів, тобто як неустойка і міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не як плата за користування грошовими коштами..

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Кучеруком Максимом Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох