Провадження № 2/201/970/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій просить встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що вона з 01 листопада 2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. З 12 липня 1968 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . До 2007 року вони з чоловіком проживали у м. Тернівка Дніпропетровської області, та у подальшому переїхали до Криму, де і мешкали до 28 травня 2017 року. Після смерті чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач переїхала до м. Тернівка. За життя чоловіка його доходи завжди перевищували доходи позивача, у тому числі і розмір пенсії, а тому вважає, що вона перебувала на його утриманні. 23 січня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, оскільки не надано доказів на обґрунтування факту перебування на утриманні померлого чоловіка. Встановлення факту перебування позивача на утриманні чоловіка породжує для позивача юридичні наслідки, саме надасть позивачу право перейти з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника (а.с.2-6)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 листопада 2020 року справа за указаним позовом передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.26).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні (а.с.27-28).

Від представника відповідача до суду 09 грудня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Так, представник відповідача зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні 01 листопада 2019 року та отримує пенсію за віком. 14 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , який згідно із свідоцтвом про смерть помер в с. Фрунзе, Саксаганського район, АР Крим, Україна. Довідка № 14/2.1-13 від 10 січня 2020 року про спільне проживання позивача та її чоловіка на момент смерті останнього, видана адміністрацією Фрунзенського сільського поселення Сакського району Республіки Крим, видана на території, де органи тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже є недійсними, а отже управління не має законних підстав для прийняття такої довідки (а.с.30-32). Також представником відповідача було надано заяву про розгляд справи без його участі (а.с.36).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.40-41).

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Фактичні обставини встановленні судом

Судом було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 12 липня 1968 року перебувала з у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Палацом одруження м. Донецька (а.с.15).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Фрунзе Сакського району, АР Крим, Україна, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 13 лютого 2020 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.14).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01 листопада 2019 року та отримує пенсію на віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний розмір пенсійної виплати позивача станом на 01 вересня 2020 року становить 4 709, 76 грн. (а.с.21-22). Також згідно із розпорядженням на перерахунок пенсії з 01 грудня 2013 року розмір пенсії позивача становив 1716, 19 грн. (а.с.23).

У січні 2020 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Листом від 23 січня 2020 року позивачу було відмовлено у призначені такої пенсії з тих підстав, що надане свідоцтво про смерть від 30 травня 2017 року та довідка від 10 січня 2020 року про спільне проживання з годувальником, видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже є недійсними (а.с.19)

Так, згідно із довідкою № 14/2.1-13 від 10 січня 2020 року, яка видана адміністрацією Фрунзенського сільського поселення Сакського району Республіки Крим, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 24 вересня 2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним спільно з ним проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

Як зазначила позивач у позовній заяві, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для її існування та проживання. ОСОБА_2 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Так, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона з 2020 року проживала в АР Крим, куди з 2007 році переїхали проживати позивач з чоловіком, які жили в Криму по день смерті чоловіка. Позивач перебувала на утриманні чоловіка, оскільки його пенсія була в рази більше.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вони з позивачем проживали по сусідству в м. Тернівка Дніпропетровської області та після переїзду до АР Крим продовжували спілкуватися. Також пояснила, що пенсія чоловіка позивача була набагато більше ніж у останньої.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

За змістом ч. 2, 3 вказаної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії яку отримував її чоловік.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_2 , була для позивача хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту перебування на утриманні має для позивача юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даного позову, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити його у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-78, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05 лютого 2021 року.

Суддя С.О. Демидова