Справа № 465/1772/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1567/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу № 1 "Ластівка" Франківського району м. Львова про визнання рішення неправомірним та його скасування,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що до 20.12.2014 він був членом гаражного кооперативу № 1 «Ластівка». Разом з тим, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2017 у справі № 465/1796/17 було відкрито провадження у справі за позовом ГБК № 1 «Ластівка» Франківського району м. Львова до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості членських внесків та інших платежів. Так, разом із додатками до позовної заяви було скеровано копію виписки з протоколу № 2 Загальних зборів (зборів представників) ГК № 1 «Ластівка» Радянського району м. Львова. Відповідно до п. 6 Виписки з Протоколу № 2 Загальних зборів (зборів представників) ГК № 1 «Ластівка» Радянського району м. Львова від 20.12.2014 п. ОСОБА_1 було виключено з членів Кооперативу «за грубі порушення Статуту Кооперативу та ст. 5.10.3, 5.11.3, 5.11.11 Закону України «Про кооперацію».

Звертає увагу на те, що вказані збори членів Кооперативу відбулись із численними порушеннями Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003, а відповідно рішення підлягає визнанню незаконним, виходячи із наступних підстав.Його жодним чином не було повідомлено про проведення зборів, які проводились 20.12.2014, а тим більше ніхто не повідомляв про місце проведення та порядок денний таких зборів, як цього вимагає Закон України «Про кооперацію» від 10.07.2003. Із змісту оскаржуваного протоколу вбачається те, що на так званих зборах 20.12.2014 були присутні 288 чоловік, проте не відомо, яка загальна кількість усіх членів кооперативу станом на дату проведення вказаних зборів була у кооперативі, а також те, чи ці 288 чоловік складали половину усіх членів кооперативу. Крім цього, із змісту самого протоколу не вбачається ідентифікованого місця проведення вказаних зборів, оскільки у приміщенні (актовий зал) Відповідача за адресою: АДРЕСА_1 відсутня технічна та фізична можливість вмістити одночасно більше 80-100 чоловік. Окрім того, звертає увагу суду на те, що відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області від 26.12.2016 у справі № 465/1808/15, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.08.2017, було встановлено, що гр. ОСОБА_1 із моменту його призначення на посаду в.о. голови правління ГК № 1 «Ластівка», виконував покладені на нього обов`язки як голови правління відповідно Статуту кооперативу та Закону України «Про кооперацію».Також, згідно порядку денного Загальних зборів (зборів представників) ГК № 1 «Ластівка» Радянського району м. Львова від 20.12.2014 не було включено питання щодо виключення його із складу членів кооперативу, що у свою чергу є грубим порушенням ч. 5 ст. 15 Закону України Про кооперацію». Із цих підстав просив визнати п.6 рішення незаконним та його скасувати.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу № 1 "Ластівка" Франківського району м. Львова про визнання рішення неправомірним та його скасування, відмовлено.

Вказане рішення оскажив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 до 20.12.2014 був членом гаражного кооперативу № 1 «Ластівка», що повністю визнається відповідачем у справі. У свою чергу, відповідно до п. 6 Виписки з Протоколу № 2 Загальних зборів (зборів представників) ГК № 1 «Ластівка» Радянського району м. Львова від 20.12.2014 ОСОБА_1 було виключено з членів Кооперативу «за грубі порушення Статуту Кооперативу та ст. 5.10.3, 5.11.3, 5.11.11 Закону України «Про кооперацію». Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Загальні збори членів Кооператив від 20.12.2014, відбулись із численними порушеннями Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 за № 1087-IV.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Гаражно-будівельного кооперативу № 1 "Ластівка" Франківського району м. Львова подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін( а.с.194-197).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило,є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Господарський процесуальний кодекс України (далі ГПК України) установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 цього кодексу).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав рішення загальних зборів ГБК №1 "Ластівка" щодо виключення його із членів гаражно-будівельного кооперативу таким, що не відповідає вимогам закону. Мотивував вимоги тим, що ГБК № 1 "Ластівка" порушив його права як члена, виключивши його з членів кооперативу.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку (частина перша статті 80 ЦК України).

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі (частини перша та друга статті 83 ЦК України).

За змістом статей 85 та 86 ЦК України, статей 6 та 19-1 Закону України «Про кооперацію» ГБК № 1 "Ластівка" належить до непідприємницьких товариств.

28 березня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року № 642-VII. Згідно з підпунктом 1 пункту 3 цього Закону пункт 4 частини першої статті 12 ГПК України викладено у новій редакції, відповідно до якої господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів (близький за змістом припис передбачає пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду).

Отже, з 28 березня 2014 року процесуальний закон передбачив юрисдикцію господарського суду щодо розгляду справ, які виникають з корпоративних відносин у спорах не лише господарського товариства з його учасниками (засновниками, акціонерами, членами), але й інших юридичних осіб з їхніми учасниками (засновниками, акціонерами, членами), якщо такий спір пов`язаний, зокрема, з діяльністю відповідної юридичної особи й управлінням нею.

Визначаючи наявність юрисдикції господарського суду на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній з 28 березня 2014 року до 15 грудня 2017 року, або пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, слід враховувати, чи пов`язаний цей спір із виникненням, здійсненням або припиненням корпоративних прав, зокрема права на участь в управлінні юридичною особою через її статутні органи.

Згідно із частиною першою статтею 94 ГК України кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

Кооператив юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування

(стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Обслуговуючий кооператив це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Отже, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини його членів з кооперативом, що пов`язані зі створенням, діяльністю, припиненням діяльності такої юридичної особи, а також з управлінням нею, є корпоративними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 та від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18.

Отже ураховуючи те, що позивач оскаржив рішення загальних зборів гаражно-будівельного кооперативу, насамперед, через порушення порядку підготовки та проведення загальних зборів членів ГБК №1 "Ластівка", позовні вимоги пов`язані зі здійсненням позивачем корпоративних прав.

З огляду на викладене, оскільки спір виник між учасником юридичної особи (членом кооперативу) та цією особою і пов`язаний із діяльністю й управлінням нею, такий спір виник із корпоративних відносин і належить до юрисдикції господарського суду згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18 (провадження № 14-443цс19).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції, не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, невірно застосував норми процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 березня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу № 1 "Ластівка" Франківського району м. Львова про визнання рішення неправомірним та його скасування закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено

до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:05.02.2021

Головуючий

Судді