Справа № 202/5068/20
Провадження № 2/202/436/21
04 листопада 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання - Калантаєнко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивачі звернулися до суду із позовом за змістом якого просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (далі - квартира). Заявлена вимога була обґрунтована тим, що позивачі є фактичними власниками вказаної квартири, відповідач була зареєстрована там тимчасово, ні родичем ні членом сім`ї власників квартири не є, за зареєстрованим місцем проживання не проживає більше року.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23 травня 1997 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7454651 від 01 грудня 2016 року ОСОБА_1 є власником 3/4 квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та свідоцтва про право власності на житло.
В зв`язку із реєстрацією шлюбу 25 квітня 2015 року прізвище ОСОБА_6 було змінено на « ОСОБА_7 ».
Станом на 13 серпня 2020 року у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (уповноважений власник), ОСОБА_2 (донька), ОСОБА_8 , 2017 року народження (онука) та ОСОБА_3 (інформація про родинні стосунки не зазначена).
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації місця проживання підтверджується актом, складеним 25 серпня 2020 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Дані правовідносини регулюються Конституцією України, ЦК України.
Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
У той же час, відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, в разі якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, судом встановлено, що позивачі є власниками квартири, відповідач, в свою чергу, була зареєстрована за даною адресою, однак, за такою не проживає, родичем та або членом сім`ї позивачів не є.
За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України (припинення права користування чужим майном за рішенням суду на вимогу власника майна), що відповідає правовому висновку ВСУ в справі № 6-2931цс16 від 15 травня 2017 року.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Г.О. Кухтін