Провадження №2/359/651/2021
Справа №359/5643/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: орган опіки і піклування Бориспільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

В липні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, який обґрунтували тим, що вони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . З 2005 року ОСОБА_3 зареєстрована та проживала у вказаному будинку, так як колишній власник будинку ОСОБА_7 надав дозвіл на її реєстрацію в будинку, як дружини сина. Від спільного шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний. В травні 2019 року ОСОБА_3 , забравши дітей та свої речі виїхала з будинку. Будь-які перешкоди у користуванні житловим будинком ОСОБА_3 ніколи не чинились, навіть у випадку, коли остання з`являлась у стані сп`яніння та вчиняла сварки, проживанню не перешкоджали. Вказана обставина свідчить про відсутність поважних причин не проживання у будинку. Крім цього, ОСОБА_1 має поганий стан здоров`я, що потребує додаткових витрат на ліки. Проте, ОСОБА_3 жодним чином не реагує на прохання знятись з реєстрації в будинку, в якому не проживає вже більше року, аби зменшити розмір комунальних платежів, які впливають на бюджет позивачів. З цих підстав позивачі просили визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.50-51).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_8 про виклик та допит свідків (а.с.110-111).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_9 про виклик та допит свідків (а.с.119).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.120).

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_10 підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_9 надала відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти пред`явленого позову вказала на те, що з 22 лютого 2007 року відповідачі проживали в спірному будинку як члени сім`ї ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 відповідач разом з дітьми залишилась проживати у вказаному будинку, оскільки вона не має іншого житла у власності. Знайома ОСОБА_11 надала можливість відповідачу та дітям в безкоштовне строкове користування кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, вимушено покидаючи спірний житловий будинок, відповідачі залишили в ньому своє майно: холодильник, два телевізори, шафи-купе, кухонні меблі, меблі для передпокою, душову кабіну, двоспальне ліжко, диван-ліжко, два дитячих дивани, набір для ванної кімнати, дитячу шафу, комод, тумбу під телефон, столик для макіяжу, одяг та взуття, посуд. Відповідач не володіє достатніми коштами для того, щоб забезпечити себе та дітей орендованим житлом.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Тютюн Н.О. при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією договорів дарування від 20 лютого 2007 року, посвідчених ОСОБА_12 , державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованих в реєстрі за №1-339 та №1-336 (а.с.22,24) та копією Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 квітня 2007 року (а.с.23,25).

В період часу з 27 вересня 2003 року по 17 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_13 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року (а.с.28).

18 липня 2020 року ОСОБА_13 уклала шлюб з ОСОБА_14 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_15 » (а.с.79).

За змістом будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.15-17), а також довідок, отриманих на запит суду, від реєстраційної служби Бориспільської міської ради (а.с.41-45) ОСОБА_3 , а також неповнолітні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані як за місцем проживання у вказаному житловому будинку.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами ЖК України та ЦК України.

V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

У відповідності до положення ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до змісту ч.4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

У відповідності до ст.11 СК України кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.18 СК України держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року, заява № 30856/03, Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine § 41-42).

б. норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положення ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

За змістом акту обстеження житлово-побутових умов громадянки ОСОБА_3 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та малолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 №110 від 18 вересня 2020 року під час обстеження встановлено, що сім`я ОСОБА_3 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 03 вересня 2019 року (а.с.57).

В той же час, згідно акту обстеження житлово-побутових умов громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 №117 від 29 вересня 2020 року на момент відвідування комісією було фактично встановлено, що ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_4 та малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають (а.с.58).

З листа т.в.о. начальника управління патрульної поліції у м. Борисполі вбачається, що 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 здійснила виклик на спецлінію «102» та повідомила, що за адресою: АДРЕСА_1 , невістка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинила сварку біля будинку з незнайомим чоловіком. За даним фактом патрульними була проведена профілактична бесіда з невісткою щодо недопущення конфліктних ситуацій в подальшому (а.с.34).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він знайомий позивача, раніше вони разом працювали та підтримують дружні відносини. Свідок часто відвідує позивача вдома. Свідку відомо про те, що відповідач виїхала з будинку близько трьох років тому. Зі слів позивачів свідку стало відомо про розлучення ОСОБА_2 та ОСОБА_13 . Приблизно два роки тому у позивача з`явилась інша дружина.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що вона проживає по сусідству з позивачами. Свідку відомо про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_13 проживали разом, пізніше ОСОБА_13 почала випивати. Свідку відомий випадок, коли ОСОБА_13 викликала поліцію у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звинуватила її в крадіжці золота. Мали місце також бійки ОСОБА_13 з її новим знайомим. ОСОБА_13 припинила проживати в даному будинку близько трьох років. Свідок особисто бачила, як відповідач забирала свої речі з будинку. Частину своїх речей вона забрала у вересні 2021 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що він часто відвідує будинок позивачів. В цьому році свідок особисто бачив як відповідач забирала свої речі з будинку. Свідку не відомо за яких саме обставин відповідач виїхала з спірного будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що позивач є її хрещеником. Вихованням дітей в основному займалась ОСОБА_1 . В 2017 році ОСОБА_2 та ОСОБА_13 розлучились, проте ОСОБА_13 продовжувала проживати в будинку до 2019 року. Потім вона особисто забрала свої речі, меблі та виїхала з будинку. Вона стала проживати з іншим чоловіком, а в будинок заселився позивач з іншою жінкою. Свідку відомо про те, що ОСОБА_13 має у власності квартиру в м. Дніпродзержинськ. Про конфлікти, які виникали між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , свідку відомо зі слів ОСОБА_1 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_20 доводиться йому матір`ю. Останні два роки він разом з матір`ю проживає в гуртожитку. До цього часу вони проживали в будинку АДРЕСА_1 . Свідок вказав на те, що вони змушені були покинути будинок, оскільки його батько привів іншу жінку. Матір свідка сварилась з ОСОБА_1 . Батько замінив замки до дверей в будинку, після того як ОСОБА_3 переїхала проживати в гуртожиток. Частина речей залишилась в будинку. Свідок кілька разів залишався ночувати у бабусі ОСОБА_1 .

Аналізуючи показання свідків, допитаних у судовому засіданні, встановлено, що між сторонами по справі склались неприязні стосунки, дану обставину підтверджують як свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_17 , так і письмові докази, зокрема лист т.в.о. начальника управління патрульної поліції у м. Борисполі від 18 червня 2018 року.

Разом з цим, матеріали цивільної справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_3 виїхала з житлового будинку АДРЕСА_1 з 2019 року та в подальшому не цікавилась цим житловим приміщенням та не брала участі у витратах на утримання цього нерухомого майна.

Зокрема, свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_5 повідомили про ту обставину, що в житловому будинку залишились особисті речі ОСОБА_3 .

Суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 створив перешкоди для доступу ОСОБА_3 до спірного жилого приміщення, зокрема шляхом заміни замків до вхідних дверей, що підтверджено показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 .

Разом з цим, на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено разом з матір`ю ОСОБА_13 (а.с.83-84).

Малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в силу свого віку не може самостійно обирати місце свого проживання. В той же час місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено на підставі судового рішення разом з матір`ю. Тому виключно факт їхнього не проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 не є безумовною підставою для позбавлення їх права користування цим житлом.

Доводи позивача стосовно того, що протягом останніх двох-трьох років ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживають в належному позивачам будинку, а неповнолітній ОСОБА_5 , 16 червня 2007 року, лише періодично залишається ночувати у бабусі, тому вони вважаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, не заслуговують на увагу, оскільки через свій вік вони не можуть самостійно обирати місце проживання. Факт їхнього не проживання у спірному житловому будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування відповідним житловим приміщенням. Не сплата дітьми коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) неповнолітніх.

Зазначене у повній мірі узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №368/750/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №711/4431/17.

При цьому, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , набули право власності або право постійного користування іншим житлом.

Доводи позивачів стосовно належності ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 вересня 2021 року, суд оцінює критично. Зважаючи на те, що вказаний об`єкт нерухомого майна був набутий відповідачем у власність вже після виникнення даного спору. Крім цього, наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про тісний соціальний зв`язок відповідачів саме зі спірним місце проживання, зокрема місце роботи відповідача та місце навчання трьох неповнолітніх дітей, розташовуються територіально саме в м. Борисполі.

З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин не проживання відповідача більше року у спірному будинку у зв`язку із втратою інтересу до житла, а також того, що житлові права неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не будуть порушені.

VІII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій (а.с.1,2) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 сплатили судовий збір у розмірі по 840 гривень 80 копійок кожний. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених позивачами судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.1 ст.15, ч.1 ст.16, з ч.ч.1-3 ст.29, ст.405 ЦК України, ст.11, ст.18 СК України, ч.4 ст.9, ч.1 ст.156 ЖК Української РСР, ч.1 та ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком по АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 18 листопада 2021 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський