Номер провадження: 22-ц/813/1545/21
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності у порядку спадкування за законом та зобов`язання не чинити перешкод,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 - у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач просив зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у здійсненні права користування квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у вказаній квартирі проживає з червня 2010 року однією сім`єю з ОСОБА_3 , надавав їй допомогу, матеріально підтримував, мали спільний бюджет та сумісно утримували житло, тощо, квартириа належала ОСОБА_4 та після її смерті у 2009 році ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину за заповітом, після її смерті позивач здійснив за власні кошти її поховання та залишився проживати у квартирі, звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак було відмовлено та роз`яснено, що при проживанні зі спадкодавцем однією сім`єю він є спадкоємцем четвертої черги за законом і лише у судовому порядку може вирішувати питання прийняття спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 31,3 кв.м., житловою площею 16.9 кв.м., - у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

1) суд першої інстанції не замінив неналежного відповідача належним відповідачем;

2) позивачем передчасно заявлено вимога про визнання права власності на нерухоме майно;

3) у матеріалах справи відсутні належні докази спільного проживання з померлою ОСОБА_3 однією сім`єю до часу відкриття спадщини.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Непомнющий О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що подана апеляційна скарга не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 27 січня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 08 лютого 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що 17 квітня 1982 року Бюро обміну житлових приміщень Одеського міськісполкому видало ОСОБА_5 ордер, відповідно до якого вона мала право на вселення, в порядку обміну з ОСОБА_6 , на житлову площу, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9434699 від 26.12.2005р., ОСОБА_5 набула, на підставі Свідоцтва про право власності ЯЯЯ 134782 від 21.11.2005р., право власності на вищезазначену квартиру.

24 вересня 1991 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого, на випадок смерті, зробила наступне розпорядження: належну їй квартиру під АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, спадщину фактично проживаючи у квартирі, прийняла ОСОБА_3 , однак із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2017 року.

Позивач, разом з ОСОБА_3 , проживали однією сім`єю з червня 2010 року, він надавав їй допомогу, матеріально підтримував, мали спільний бюджет та сумісно утримували житло.

На момент відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі разом зі спадкодавцем проживав лише позивач, котрий фактично прийняв спадщину, здійснив поховання ОСОБА_3 , займався оформленням усіх документів, звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак йому було відмовлено та роз`яснено, що при проживанні зі спадкодавцем однією сім`єю, він є спадкоємцем четвертої черги за законом і питання прийняття спадщини може вирішуватися лише у судовому порядку.

Факт проживання спільно однією сім`єю зі спадкодавцем, крім наданих письмових доказів наявності у позивача правовстановлюючих документів на квартиру, особистих документів спадкодавця, доказів оплати комунальних послуг за житло та витрат на захоронення, підтверджується також заявами сусідів (а.с.4).

Згідно відповіді Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 02.11.2017 року, спадкові справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривались.

Відповідач є родичем померлої та спадкоємцем за законом наступних черг, однак спадщину не приймав, у квартирі не зареєстрований.

Інші спадкоємці відсутні.

У відповідності до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Положення частини 2 статті З СК України роз`яснюють, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як роз`яснено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиним спадкоємцем за законом являється позивач у справі, котрий постійно проживав разом зі спадкодавцем у квартирі та залишився проживати у ній після його смерті.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За таких обставин суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача в частині його права на спадщину як спадкоємця четвертої черги за законом правомірні й обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вимог до відповідача не чинити перешкод у здійсненні права користування квартирою суд першої інстанції виходив з наступного.

Матеріали справи не містять жодного доказу перешкоджання відповідачем у коритсуванні спадковим майном, він у квартирі не зареєстрований, спадщину не приймав, іншим чином на можливість користування позивачем спадковим майном не впливає.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

По-перше, згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена № 24/753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належними відповідачами в подібних категоріях справ є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як встановлено судом першої інстанції та зазначено у мотивувальній частині рішення суду, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 не заводилася, відповідач ОСОБА_2 з заявою до нотаріуса не звертався, в квартирі спадкодавця не зареєстрований, а отже є неналежним відповідачем у цій справі.

Таким чином, територіальна громада м. Одеси є універсальним правонаступником відумерлого нерухомого майна, яке розташоване у місті Одесі, при цьому на Одеську міську раду законодавством покладено обов`язок у судовому порядку визнання цієї спадщини відумерлою при наявності умов і підстав, визначених ст. 1277 ЦК України, що дає підстави стверджувати, справа про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно у разі відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом повинна розглядатися за обов`язковою участю міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й уч. 1 ст. 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом).

За змістом ст. 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (у редакції, чинній на час звернення з позовом).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року No 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, в порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: про необхідність залучення Одеської міської ради до участі у справі, як відповідача, із належним оформленням цієї процесуальної дії згідно зі ст. 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом).

Наведені обставини свідчать про невиконання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства щодо роз`яснення позивачу права на заміну неналежного відповідача належним або залучення до участі у розгляді справи у якості співвідповідача Одеську міську раду, внаслідок чого остання була протиправно позбавлена права на захист інтересів територіальної громади та визнання спірного нерухомого майна відумерлим.

Отже, розгляд судом першої інстанції справи про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності у порядку спадкування за законом та зобов`язання чинити перешкод відбувся за участю неналежного відповідача ОСОБА_2 , без участі Одеської міської ради.

По-друге, позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві не заявлено вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю, а тому звернення до суду із позовною вимогою про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є передчасним, оскільки оформлення спадкових справ здійснюється виключно у нотаріальному порядку у разі підтвердження права на спадкування, а в даній конкретній справі після встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий факт не був встановлений жодним судом України.

По-третє, згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленумом Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявністьспільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У матеріалах справи відсутні належні докази спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У матеріалах справи також відсутні належні докази, які підтверджують ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, квитанції щодо сплати комунальних послуг, організацію поховання ОСОБА_3 та факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем протягом п`яти років однією сім`єю до часу відкриття спадщини.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що при дослідженні наданої позивачем до суду першої інстанції копії паспорта ОСОБА_1 встановлено, що з 21 жовтня 1978 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 , що фактично унеможливлює встановлення факту проживання однією сім`єю з іншою особою.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності у порядку спадкування за законом та зобов`язання не чинити перешкодвідмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк