Справа №173/2259/20
Провадження №2/173/254/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності до відповідача Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації».

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 02 лютого 2021 року.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності на самочинно збудований садибний житловий будинок літера А-1 площею 150,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами (сарай літера Б-1, ганок літера б-1, навіс літера В-1, навіс літера Г-1, літній душ літера Д-1, хвіртка № 1, паркан №2, ворота №3, паркан № 4, хвіртка № 6, мощення І), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 24 жовтня 2014 року він отримав у спадок незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В кінці 2016 року він закінчив будівництво самочинно господарським способом житловий будинок. Ніяких дозволів він не отримував.

У червні 2020 року йому був виготовлений технічний паспорт на об`єкт.

05.10.2020 року він отримав Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарської будівель і споруд (присадибна ділянка). Форма власності приватна, розміром 0,1 га.

В 2020 році відповідно до діючого законодавства він отримав Звіт про проведення технічного обстеження житлового будинку літера А-1 по АДРЕСА_1 , де зазначено, що на час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта і встановлено його готовність до експлуатації.

18 листопада 2020 року він отримав Інформаційну довідку у відділі земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища, містобудування і архітектури щодо відповідності місця розташування вимогам державним будівельним нормам де зазначено, що розміщення житлового будинку відповідає містобудівній документації на місцевому рівні - відповідно до схеми генерального плану міста Верхньодніпровськ будівництво об`єктів розташованого на сельбищній території в зоні житлової забудови, яка включає в себе території для садибної забудови (присадибні ділянки).

Після закінчення будівництва він має на меті отримати документи про право власності на повний об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію.

Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію вона не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду, що й стало підставою звернення до суду.

Справа слухалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий, надано прохання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - письмові пояснення не надані.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року позивач отримав у спадок незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 24.10.2014 року № 2457 приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, Малашовою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2457. Таким чином право власності на зазначений будинок у позивача виникло на законних підставах.

05 жовтня 2020 року позивач приватизував земельну ділянку площею 0.10 га., на території Верхньодніпровської міської ради, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :41:005:0009, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності.

В кінці 2016 року позивач закінчив будівництво самочинно господарським способом житловий будинок. Ніяких дозволів він не отримував.

У червні 2020 року був виготовлений технічний паспорт на об`єкт, збудований позивачем.

Після закінчення будівництва позивач має на меті отримати документи про право власності на повний об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втрачається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт

Враховуючи, що позивач здійснив добудову житлового будинку без отримання будь-яких дозволів та проекту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем проведене самочинне будівництво на земельній ділянці, яка набута позивачем разом з отриманням у спадок незавершеного будівництвом житлового будинку та в подальшому позивачем оформлене право власності на зазначену земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В подальшому на даній земельній ділянці позивач добудував новий будинок.

Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будинку: літера А-1 по АДРЕСА_1 , де зазначено, що на час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта і встановлено його готовність до експлуатації,що підтверджується копією звіту.

Відповідно до листа від 18 листопада 2020 року № 7-Н відділу з питань земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища, містобудування та архітектури щодо відповідності місця розташування вимогам державним будівельним нормам зазначено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами знаходиться на території сформованої садибної забудови. Відповідно до генерального плану міста Верхньодніпровська зазначений житловий будинок знаходиться на території багатоповерхової забудови. Забудова земельної ділянки відповідає вимогам ДБН Б.2.2.-12:2018 «Планування і забудова територій» ( набрав чинності 01.10.2019 року на зміну ДБН Б.2.2-12:2018), ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН Б 2.2-5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій».

Враховуючи, що самочинно збудований позивачем будинок відповідає будівельно-технічним, санітарно - гігієнічним та пожежним вимогам, що підтверджується Звітом про проведення технічного обстеження будинку: літера А-1 по АДРЕСА_1 , де зазначено, що на час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта і встановлено його готовність до експлуатації.

На підставі вищевикладеного суд відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на самочинно збудований житловий будинок А-1 площею 150,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами (сарай літера Б-1, ганок літера б-1, навіс літера В-1, навіс літера Г-1, літній душ літера Д-1, хвіртка № 1, паркан №2, ворота №3, паркан № 4, хвіртка № 6, мощення І), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку будівництва нового майна самим позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 право власності на самочинно збудований житловий будинок А-1 площею 150,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами (сарай літера Б-1, ганок літера б-1, навіс літера В-1, навіс літера Г-1, літній душ літера Д-1, хвіртка № 1, паркан №2, ворота №3, паркан № 4, хвіртка № 6, мощення І), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02.02.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР 08.02.2021 року

Дата набрання законної сили 05.03.2021 року