У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

08 лютого 2021 року місто Київ

Суддя Подільського районного суду м.Києва Ларіонова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви громадянина Угорщини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, який є громадянином Угорщини, звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем, яка є громадянкою України, 10.12.2016 р. Міською адміністрацією м.Секешфегер (Угорщина), в якому сторони не мають малолітніх та неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що відповідач ігнорує його прохання розірвати шлюб в органах РАГС (не зазначено якої країни).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя вважає, що вищевказану позовну заяву слід залишити без руху за таких підстав.

Як вбачається з позовної заяви, шлюб між сторонами, один з яких є іноземцем, а другий - громадянином України, укладено за законодавством Угорщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IV, цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов таких висновків.

Оскільки позивач є громадянином іншої країни, а відповідач є громадянкою України, шлюб між сторонами зареєстровано за законодавством іншої країни, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону № 2709-IV.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону № 2709-IV встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

Відповідно до ст.27 ч.1 ЦПК України, якою встановлені правила загальної територіальної підсудності, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва, позивач в позові зазначив, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса в АДРЕСА_1 ).

Згідно отриманої судом в порядку ст.187 ч.6 ЦПК України інформації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована за вищевказаною адресою місця проживання з 28.12.2006 р.

Між Україною та Угорською Республікою діє Договір про правову допомогу у цивільних справах від 02.08.2001 р., ратифікований Законом N 2926-III ( 2926-14 ) від 10.01.2002 р.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону № 2709-IV).

Згідно зі статтею 60 Закону № 2709-IV правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Аналіз положень статті 60 Закону № 2709-IV дає підстави дійти висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, зокрема: 1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie); 2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii); 3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law); 4) закон, обраний подружжям (lex voluntatis).

Під час визначення матеріального права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави (стаття 7 Закону № 2709-IV).

Визначаючи, чи у є подружжя спільний особистий закон, суд враховує положення частини першої статті 16 Закону № 2709-IV,відповідно до якої Судом встановлено, що законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Враховуючи, що позивач є громадянином Угорщини, а відповідач - громадянкою України, то відповідно до частини першої статті 16 згаданого Закону, у сторін відсутній спільний особистий закон подружжя.

Як вбачається з поданого позову, позивач не зазначив в позові, в якій країні сторони проживали після реєстрації шлюбу (в Угорщині або Україні), чи укладали шлюбний договір, в якому було визначено, за законодавством якої країни сторони регулюють сімейні відносини, зокрема, і розірвання шлюбу, тощо. А відтак у суду відсутня можливість для визначення норм правового регулювання підстав припинення шлюбу, зареєстрованого за законодавством іншої держави, саме за законодавством України.

Відповідно до ст.76 ч.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (виключна підсудність, яка на спори про розірвання шлюбу не розповсюджується). Такої угоди для визначення підсудності Подільському районному суду м.Києва до матеріалів позову не надано.

Відповідно до ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Як вбачається з вищевказаної заяви, вона не в повній мірі відповідає ст.175 ч.3 ЦПК України, якою встановлені вимоги до змісту позовної заяви.

Так, на порушення вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України в позові не вказане місце проживання або перебування позивача (вказана лише поштова адреса в м.Києві); на порушення вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України в позові не вказане місце проживання або перебування відповідача (вказана лише адреса реєстрації); на порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України в позові не вказане, в якій країні сторони проживали після реєстрації шлюбу (в Угорщині або Україні), чи укладали шлюбний договір, що має важливе значення для правозастосування відповідних норм законодавства та визначення підсудності вищевказаного позову саме судам України.

Крім того, відповідно до ст.175 ч.2 ЦПК України позовна заява має бути підписана позивачем (або його представником).

Як вбачається з позовної заяви, в неї міститься підпис від імені позивача, який є значно візуально відмінним від підпису, що міститься в долученій копії закордонного та національного паспорту позивача; сама позовна заява направлена засобами поштового зв`язку з міста Києва; до позову не додані копії аркушів закордонного паспорту позивача з відміткою про перетин державного кордону та в`їзд до України. Також до позову одночасно додані заява про розгляд справи за відсутності позивача та клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, на яких також міститься підпис від імені позивача, який є значно візуально відмінним від підпису, що міститься в долученій копії закордонного та національного паспорту позивача.

Між тим, з березня 2020 р. в Україні та в країнах Євросоюзу, зокрема і в Угорщині, оголошувався карантин, внаслідок якого закривалось сполучення між країнами. Доказів про те, що сторони проживали в Києві, до позову не додано та в самому позові про це не зазначено.

Дані обставини ставлять під сумнів волевиявлення саме позивача на розірвання шлюбу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам дано роз`яснення, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК ( 1618-15 ) повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

При цьому, пунктом 4 вищевказаної постанови Пленуму судам дано роз`яснення, що до заяви про розірвання шлюбу додається свідоцтво про реєстрацію шлюбу. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст.121 ЦПК України.

Стаття 121 ЦПК України (2004 р.) є аналогічною статті 185 ЦПК України (2017 р.).

Як вбачається з матеріалів позову, позивачем до позову не доданий не оригінал свідоцтва про шлюб.

Отже, для розгляду районним судом вищевказаних вимог, позивачу необхідно подати до суду позовну заяву в уточненій редакції, яка за формою та змістом має відповідати вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, усунувши тим самим вищевказані порушення вимог п.2, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України, додавши оригінал свідоцтва про шлюб та копію закордонного паспорту з підтвердженням перетину державного кордону України, а також копію такої позовної заяви для відповідача.

В зв`язку з чим, вищевказаний позов на підставі ст.185 ч.1 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення вказаних вище недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін вищевказана позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.185 ч.1, 258-260, 261 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Залишити без руху позовну заяву громадянин Угорщини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, надавши позивачу строк для усунення недоліків в 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку позов вважати неподаним та повернути позивачу.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СуддяН. М. Ларіонова