Справа № 643/2133/21
Провадження № 2-о/643/166/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року суддя Московського районного суду м. Харкова Задорожна А.М. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з заявою про продовження строку дії рішення суду від 28.01.2019 про визнання її сина ОСОБА_2 недієздатним, в якому просила продовжити строк дії рішення суду.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 зазначає, що 28.01.2019 Московським районним судом м. Харкова було винесено рішення, яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним, встановлено опіку та призначено її опікуном.

Заявниця вказує, що на сьогоднішній день стан здоров`я її сина ОСОБА_2 не покращився, останній за станом свого здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки, є інвалідом І групи підгрупи «А», тому існує необхідність в продовженні строку дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним, у зв`язку з чим, просить продовжити строк дії рішення суду.

Дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду

Згідно ч. 9 ст. 300 ЦПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним, його матір - ОСОБА_1 визнано його опікуном.

Визначено строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатним два роки.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак, вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони у справі розпоряджаються своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Згідно ч. 7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

З положень ч. 8 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.

З аналізу зазначених норм процесуального права, вбачається, що зацікавлена особа наділена правом звернутись до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною за обов`язкової умови - до закінчення строку (п`ятнадцять днів) дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною. В нашому випадку у судовому рішенні від 28.01.2019 визначено строк дії рішення суду два роки, тобто до 28.01.2021, таким чином учасник справи мав право звернутись до суду з зазначеним клопотанням не пізніше 14 січня 2021 року.

ОСОБА_1 звернулась до суду 08.02.2021 - через два тижні після спливу строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, тобто поза процесуальним строком.

Суд зауважує наступне, що зазначені норми є імперативними та гарантують реалізацію суб`єктивних та об`єктивних прав суб`єктом права.

Так згідно частин 1 та 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Частиною 1 ст. 40 ЦПК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

На це суд зауважує, що після спливу строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною встановлені в ньому юридичні факти втрачають свою дію, та вже особа не вважається недієздатною, а вважається особою здатною керувати своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатною своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, при цьому припиняються права та обов`язки опікуна, визначені у Главі 6 ЦК України.

Крім викладеного суд звертає увагу на наступні положення глави 6 ЦПК України (процесуальні строки).

Відповідно до положень ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

У частинах 1 та 2 ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В зазначених нормах законодавець закріпив поняття строк, в якому зокрема зроблено основний акцент на юридичному факті, тобто дії чи події, які набувають юридичного значення зі спливом строку. Процесуальний строк зокрема регулює правомірність процесуальної поведінки суб`єктів з урахуванням принципу своєчасності. Процесуальний строк можна розуміти, як проміжок часу протягом, якого повинні бути вчинені певні процесуальні дії.

Початок перебігу процесуальних строків в розумінні ст. 123 ЦПК України починається: 1) від певної календарної дати; 2) від настання події, з якою пов`язано його початок. В нашому випадку цей перебіг процесуального строку почався від настання події - встановлення в судовому рішенні строку його дії - до 28 січня 2021 року.

Також можливо окремо зробити акцент на те, що закінчення строку передбачає втрату права на вчинення певної процесуальної дії, для якої було встановлено строк.

Зважуючи на вищевикладене та враховуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, про залишення клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною - без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Конституції України, ст. ст. 39, 40, 41 ЦК України, ст. ст. 120, 122, 123, 126, 127, 258, 259, 260, 300 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною - залишити без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Копію судового рішення негайно направити ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.М. Задорожна