Ухвала

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 607/27051/19

провадження № 61-16556ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області до ОСОБА_1 про виселення зі службової квартири без надання іншого житла,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільській області), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення із службової квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у Тернопільській області залишено без задоволення, а заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року - без змін.

07 жовтня 2021 року ГУ ДПС у Тернопільській області із застосування засобів поштового зв`язку звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою разом із клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 червня 2021 року.

Звертаючись із касаційною скаргою, заявник пропустив строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень, передбачений статтею 390 ЦПК України.

На обґрунтування підстав пропуску строку на касаційне оскарження заявник посилався на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки первинну касаційну скаргу, яка була подана у передбаченому законом строк, було повернуто з підстав несплати судового збору. Після повернення первісної касаційної скарги, заявник сплатив судовий збір та у найкоротший термін повторно звернувся із касаційною скарго.

Просив поновити строк на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнанні судом неповажними.

Встановлено, що у липні 2021 року ГУ ДПС у Тернопільській області вперше звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2021 року попередню касаційну скаргу ГУ ДПС у Тернопільській області залишено без руху, оскільки до касаційної скарги не було додано доказів наявності повноваження Шкільного П. М. представляти інтереси ГУ ДПС у Тернопільській області та з підстав несплати судового збору.

На виконання зазначеної ухвали заявник подав заяву про усунення недоліків і надав докази наявності у Шкільного П. М. повноважень представляти ГУ ДПС у Тернопільській області, а також заявив клопотання про продовження строку на усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 06 серпня 2021 року, щодо сплати судового збору, мотивуючи тим, що відсутня можливість сплатити судовий збір, проте ГУ ДПС у Тернопільській області вживаються всі необхідні заходи щодо сплати судового збору у розмірі, визначеною ухвалою суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Тернопільській області про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги відмовлено, касаційну скаргу ГУ ДПС у Тернопільській області повернуто особі, яка її подала, з підстав невиконання вимог процесуального закону (пункт 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України) щодо подання документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У жовтні 2021 року ГУ ДПС у Тернопільській області звернулося до Верховного Суду із повторною касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 червня 2021 року

Отже, звертаючись із повторною касаційною скаргою, заявник пропустив строк на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, заявник посилався на те, що вже звертався із касаційною скаргою на зазначені судові рішення у межах строку на касаційне оскарження, проте скарга була повернута з підстав несплати судового збору. В ухвалі про повернення первісної касаційної скарги суд роз`яснив право повторного звернення із касаційною скаргою. Вважав, що є підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року наведені заявником у клопотанні підстави поновлення процесуального строку визнані неповажними, запропоновано навести інші підстави для поновлення строку та подати докази на підтвердження їх поважності, зокрема подати докази об`єктивної неможливості виконання ухвали Верховного Суду від 06 серпня 2021 року про залишення попередньої касаційної скарги без руху.

На виконання ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року заявник подав заяву про усуненні недоліків, в якій просить поновити пропущений процесуальний строк на касаційне оскарження.

Заяву обґрунтовує тим, що вперше ГУ ДПС у Тернопільській області звернулось із касаційною скаргою у межах строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України, проте сплатити суму судового збору було неможливо у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 06 серпня 2021 року про залишення попередньої касаційної скарги буз руху та сплатити судовий збір було неможливо, оскільки при зверненні юридичного сектору в управління інфраструктури та бухгалтерського обліку ГУ ДПС у Тернопільській області листом від 20 серпня 2021 року № 446/19-00-10-40 повідомило про неможливість сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі у розмірі 3 842,00 грн, у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Зазначає, що можливість повторного звернення до суду з касаційної скаргою виникла одразу після сплати судового збору.

Вважає, що ГУ ДПС у Тернопільській області вживало всіх необхідних заходів щодо сплати судового збору у розмірі, визначеною ухвалою суду. Дії, спрямовані на усунення недоліків касаційної скарги, свідчили про добросовісне ставлення заявника до своїх прав та обов`язків.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про поважність причини пропущення строку на касаційне оскарження.

Повертаючи попередню касаційну скаргу Верховний Суд зазначив, що ГУ ДПС у Тернопільській області мало достатньо часу для сплати судового збору, проте, заявником не надано жодних доказів, які підтверджували б неможливість сплати судового збору в установлений строк.

Необхідність відстрочення сплати судового збору або продовження строку для цього заявник обґрунтував відсутністю у ГУ ДПС у Тернопільській області можливості сплатити судовий збір.

Суд відмовив у задоволенні такого клопотання, оскільки наведені у клопотанні обставини не можуть бути підставою для систематичного продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 зроблено висновок про те, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку на касаційне оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок, сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які впливають на майнові інтереси.

Отже, на виконання ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року про залишення повторної касаційної скарги без руху, заявник не подав доказів об`єктивної неможливості виконання вимог ухвали Верховного Суду від 06 серпня 2020 року про залишення попередньої касаційної скарги без руху.

ЄСПЛ зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення у справі «Пономарьов проти України», № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Shishkov v. Russia» (Шишков проти Росії), № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення у справі «Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення у справі «МПП «Голуб» проти України» № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Отже, оскільки наведені ГУ ДПС у Тернопільські області у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 червня 2021 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 133, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області до ОСОБА_1 про виселення із службової квартири без надання іншого житла відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний