Справа № 2-4708/2011
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Казмиренко Л.В.,

за участю секретаря Шарупи В.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

та його представника адвоката Сільвановича С.В.,

представника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Харитоненко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання бездіяльності начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

29.12.2020 року до Подільського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із вказаною скаргою та просить суд:

Визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управлінні юстиції у м. Києві щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, накладеного 12.01.2012 року постановою головного державного виконавця Слободчиком Д.Г. відділу державної виконавчої служби Подільського районного управлінні юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні № 30422374;

Зобов`язати начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управлінні юстиції у м. Києві, або уповноважену ним особу зняти арешт, накладений 12.01.2012 року постановою головного державного виконавця Слободчиком Д.Г. відділу державної виконавчої служби Подільського районного управлінні юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні №30422374;

Зобов`язати начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управлінні юстиції у м. Києві, або уповноважену ним особу вчинити дії по вилученню обтяження, накладеного у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12055062, зареєстровано: 12.01.2012 16:07:22 за № 12055062 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 вказував, що в провадженні відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в місті Києва перебувало виконавче провадження №30422374 про примусове виконання виконавчого листа № 2-4708, виданого 19.12.2011 року Подільським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 1 539 619,00 грн.

12.01.2012 року головним державним виконавцем Слободчиком Д.Г. відділу державної виконавчої служби Подільського районного управлінні юстиції у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4708, виданого 19.12.2011 року Подільським районним судом міста Києва було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони, а саме накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 1 539 619,00 грн. і заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна в межах суми боргу.

12.01.2012 року о 16:07:22 за № 12055062 реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12055062, зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження № 30422374 від 12.01.2012, ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві.

24.11.2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4708, виданого 19.12.2011 року Подільським районним судом міста Києва було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, закінчуючи виконавче провадження № 30422374 по виконавчому листу №2-4708, виданого 19.12.2011 року, державним виконавцем не було знято арешт, накладений в процесі проведення виконавчих дій.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 24.11.2015 року).

Отже, такі дії суперечать ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На звернення в листопаді 2020 року листом Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 23.12.2020 року за підписом заступника начальника відділу Кравцової О. ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для зняття арешту.

Вважає, що бездіяльність посадових осіб Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна є неправомірною.

Оскільки арешт з майна і заборона здійснювати відчуження не знято, на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Сільванович С.В. скаргу підтримали. Вказали, що виконавче провадження № .11.2015 року закінчено. В подальшому 21.09.2017 року виконавче провадження №52230122 в зв`язку з відсутністю у боржника майна повернуто стягувачу, при цьому повторно виконавчий документ може бути пред`явлений в строк до 21.09.2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року стягувач по виконавчому провадженню ОСОБА_2 помер і на даний час згідно даних Інформації про виконавче провадження ОСОБА_1 боржником не значиться.

Вважають, що виконавча служба жодних дій з приводу отримання коштів на депозитний рахунок чи виконавчого збору не здійснювала і станом на сьогодні у виконавчій службі відкритих виконавчих проваджень немає.

Окрім того, на час винесення постанови про повернення виконавчого документа діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року і строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить один рік. Повторно виконавчий документ пред`явлено не було, тому вважає дії державної виконавчої служби щодо незняття арешту неправомірною.

04.02.2021 року в судовому засіданні представник Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Харитоненко К.В. просила у задоволенні скарги відмовити. Вказала, що на момент прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження №30422374 діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року і відповідно до ч. 1 ст. 50 вищевказаного Закону, оскільки виконавчий лист був направлений за належністю іншому органу виконавчої служби, арешт з майна знято не було. Стаття 59 Закону в чинній редакції містить перелік підстав зняття арешту з майна, однак оскільки рішення суду виконано не було, кошти та виконавчий збір ОСОБА_1 не сплачено, правові підстави для зняття накладеного арешту з боржника ОСОБА_1 відсутні.

В судове засідання 05.02.2021 року представник Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд ухвалив продовжити розгляд скарги у відсутності представника відділу державної виконавчої служби.

Розглянувши скаргу та додані до неї письмові докази, заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" за №606-ХІV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, надалі Закон №606-ХІV) та Законом України "Про виконавче провадження" за №1404-VIII від 02.06.2016 року (надалі Закон №1404-VIII).

Положеннями ст. 1 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 ч. 3 цієї статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Нормами ст. 32 Закону №606-XIV встановлено що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону № 606-XIV державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту

Положеннями абз. 4 ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також заявник зазначає, що стягувач ОСОБА_2 помер, про що надав Витяг з реєстру про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 року, Федеративна Республіка Німеччина.

Тому оскільки відкриті виконавчі провадження відсутні, немає правових підстав вимагати стягнення коштів на депозитний рахунок та стягувати виконавчий збір. Оскільки в даному випадку виконавчий збір з боржника не стягується, накладений на майно (кошти) боржника арешт знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. В даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", якими надано можливість зняти арешт в таких випадках за рішенням суду.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 30422374 з виконання виконавчого листа № 2-4708, виданого 19.12.2011 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1 539 619,00 грн.

20.12.2011 року головним державним виконавцем Слободчиком Д.Г., керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 30422374.

12.01.2012 року головним державним виконавцем Слободчиком Д.Г., керуючись статтями 19, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення 1 539 619, 00 грн. та оголошення заборони на його відчуження.

17.01.2012 року за постановою головного державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчик Д.Г. стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір за виконавчим провадженням №30422374.

09.01.2014 року державним виконавцем Слободчик Д.Г. винесено Акт про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі виконавчого листа 2-4708 від 19.12.2011 року Подільського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу.

24.11.2015 року за постановою державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Соболєва А.Л. постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 116,82 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

24.11.2015 за постановою державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Соболєва А.Л. виконавче провадження №30422374 закінчено.

Вказано, що у ході проведення виконавчих дій реалізовано майно боржника, на рахунок відділу ДВС перераховано 1 025 029,50 грн., з яких стягувачу 930 935,44 грн. та на користь держави 93 977,24 грн., витрати на проведення виконавчих дій.

Іншого майна, на яке може бути стягнуто звернення не виявлено.

Встановлено, що боржник працює в ТОВ Промислово-комерційна фірма «Барс» та виконавче провадження направлено за місцем роботи боржника.

15.06.2016 року державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного Територіального управління юстиції у м. Києві Волощук В.В. за постановою ВП №50426755 відмовив у відкритті виконавчого провадження, оскільки місцезнаходження будинку по АДРЕСА_1 за місцем роботи боржника не відноситься до Оболонського району м. Києва.

Виконавчий лист №2-4708, виданий 19.12.2011 був повернутий до Подільського районного відділу ДВС міста Києва.

В подальшому за вищевказаним виконавчим листом №2-4708 присвоєно номер виконавчого провадження № 52230122.

14.09.2016 року державний виконавець відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Московенко С.М. відкрив виконавче провадження, присвоєно номер ВП №52230122 з виконання вищевказаного виконавчого листа №2-4708, виданого 19.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 1 539 619 грн. 00 коп.

21.09.2017 року державний виконавець Подільського районного відділу ДВС м.Києва Харитоненко К.В. виніс постанову ВП №52230122 про повернення виконавчого документа стягувачу. Встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернення стягнення. Вказано про те, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 21.09.2020 року.

Зі змісту відповіді заступника начальника Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Кравцової О. від 23.12.2020 року встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження №30422374, відкрите 20.12.2011 року на підставі виконавчого листа №2-4708, виданого 19.12.2011 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 1 539 619,00 грн. Державним виконавцем керуючись п.10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Залишок боргу за вказаним виконавчим провадженням на користь ОСОБА_2 становить 608 683,56 грн. Закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ не передбачало зняття арешту з майна боржника.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

В даному випадку виконавче провадження було закінчено з підстав направлення його іншому органу державної виконавчої служби - Оболонського відділу державної виконавчої служби за місцем роботи боржника.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тому за п.10 ч. 1 ст. 49 та ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець діяв в межах, передбачених чинним законодавством.

Окрім того, згідно ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в чинній редакції встановлені підстави зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Як встановлено судом, станом на день розгляду скарги рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконано, виконавчий збір не сплачено.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання остаточного судового рішення є окремим елементом права на суд. В рішенні у справі "Immobiliare Saffi v.Italy" від 28.07.1999 р. суд вказав, що, коли внутрішнє законодавство держави допускає невиконання остаточного судового рішення на шкоду одній із сторін, право на судовий розгляд стає ілюзорним.

Неприпустимо, щоб ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод докладно описувала процедурні гарантії, надані сторонам, такі як публічність, справедливість, ефективність розгляду, і при цьому не забезпечувала виконання судового рішення. Тлумачення ст.6 лише як такої, що гарантує право на доступ до суду та проведення судового розгляду, може призвести до ситуацій, несумісних з принципом верховенства права.

Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що державний виконавець приймаючи рішення про відмову у знятті арешту майна боржника та заборони його відчуження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом №606-XIV.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.3 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

У відповідності до ч.1 ст.40 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Оскільки 21.09.2017 постановою державного виконавця Подільського районного відділу ДВС м. Києва Харитоненко К.В. виконавчий документ №2-4708, виданий 19.12.2011 Подільським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу, повернуто стягувачу, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, це не є підставою для зняття арешту з майна боржника в силу вимог частини третьої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження.

Таким чином, у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною п`ятою ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, визначений ч.4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, у вказаному переліку відсутня така підстава для зняття виконавцем арешту з майна боржника, як повернення виконавчого документа стягувачу.

Твердження заявника на наявність підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у відповідності до ст. 39, 40 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв`язку із закінченням виконавчого провадження є безпідставними, оскільки постанова державного виконавця від 21.09.2017 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-4708, виданого 19.12.2011 року Подільським районним судом м. Києва є чинною.

Також є безпідставним посилання заявника на порушення прав як власника, захист яких передбачено статтею 41 Конституції України та статтею 391 ЦК України, оскільки спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт відсутній і таке право заявника ніким не оспорюється.

Керуючись ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355,447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 09.02.2021 року.

Суддя Л. В. Казмиренко