ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2195/20 Головуючий суддя І інстанції Ковригін О. С.
Провадження № 22-ц/818/489/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із житлових відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків Максіменко М.О. на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 липня 2020 року, по цивільній справі № 636/2195/20 за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про визнання права на виключення з числа службового житла квартири та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про визнання за ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 35,30 кв.м.

Позов мотивовано тим, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має військову вислугу більше 20 років і тому відповідно до ст. 12 Закону україни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на свою сім`ю отримати жиле приміщення для постійного проживання. Згідно з ордером на жиле приміщення №015392 від 23.09.2013 року позивачу було надано службове, а не постійне, житло - двокімнатна квартира житловою площею 31,75 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ., в якій він разом зі своєю сім`єю зареєстрований та фактично проживає.

Вказує, що він на підставі вказаної норми Закону України, Постанови КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081 та Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом МОУ від 30.11.2011 № 737 звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , з числа службових з метою отримати її у постійне користування, однак отримав відмову, у якій зазначено , що виключення житлового приміщення з числа службового є відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту 8,3 кв.м на особу, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку, та оскільки займане приміщення не відповідає встановленій нормі забезпечення в даному населеному пункті та вислуга проходження військової служби менше 25 років, підстави для розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службового відсутні.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , право на виключення з числа службового житла квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова міністерства оборони України подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про включення з числа службового житла двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 35,30 кв.м.

В апеляційній скарзі КЕВ м. Харкова посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщенням» передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу 20 років і більше, що забезпечені службовими житловими приміщення незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку.

Вказує, що зазначеною Інструкцією передбачена інша процедура та документи, які є законною підставою для видачі виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради ордеру на постійне проживання в даному житловому приміщенні, але судом першої інстанції проігноровано норми цього нормативного акту.

ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що виключення спірної квартири з числа службових (зміна її правового статусу) не тотожна наданню квартири для забезпечення постійним житлом в порядку черговості, тобто прохання змінити правовий статус квартири з службового на звичайний по суті не є проханням надати житло, а є проханням створити у встановленому порядку правові умови для подальшої реалізації права на постійне житло.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та має військову вислугу більше 20 років, що підтверджується витягом з послужного списку.

Згідно ордеру на жиле приміщення №015392 від 23.09.2013 року Позивачу була надана двокімнатна квартира житловою площею 31,75 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 35,30 кв.м.

Відповідно до витягу з протоколу №6 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2019 року було вирішено надати майору ОСОБА_1 , 1981 року народження складом родини 4 особи постійну житлову площу шляхом виключення її з числа службової за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 35,30 кв.м. (двокімнатна) зі зняттям з квартирного обліку.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2019 року №719 затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2019 року №6. Надано майору ОСОБА_1 , 1981 року народження складом родини 4 особи постійну житлову площу шляхом виключення її з числа службової за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 35,30 кв.м. (двокімнатна) зі зняттям з квартирного обліку.

З 16.10.2013 року Позивач разом із своєю родиною зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у паспорті Позивача.

За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Отже, за змістом норми ст. 118 ЖК виключення жилого приміщення із числа службових також перебуває у компетенції виконавчого комітету, у даному випадку Чугуївської міської ради.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів обґрунтованість відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового.

Суд при цьому вказав, що немотивована бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Колегія суддів не вбачає у такому висновку суду достатніх законних підстав для зобов`язання КЕВ м. Харкова МО України з порушенням визначеного нормативними актами порядку подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири, яку наразі займає позивач - військовослужбовець ОСОБА_1 разом з членами своєї сім`ї, що також не передбачено згаданими нормами ЖК.

Дійсно, відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Таким чином, позивач з урахуванням вислуги 20 років відповідно до наведеної норми Закону України має необхідні умови для отримання житла для постійного проживання замість службового, яке він займає разом із членами своєї сім`ї і в цій частині колегія суддів погоджується з рішенням суду про визнання права на виключення з числа службового житла квартири, яку він отримав на свою сім`ю.

Однак всупереч ст.ст. 89, 263 ЦПК України суд не надав належної оцінки тому факту, що згідно п. 10 розділу VII Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом МОУ від 30.11.2011 № 737 (далі Інструкція) для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу, тобто у загальному порядку надання житлових приміщень для постійного проживання. Такий порядок не позбавляє військовослужбовця передбаченого вказаною нормою ст. 12 Закону України та ст. 47 Конституції України права на житло, а конкретизує порядок його реалізації, який відповідає принципу правової визначеності, що є елементом конституційного принципу верховенства права, ст. 8 Основного закону України, ст. 10 ЦПК України.

При цьому за змістом п.п. 3-7 розділу VII Інструкції на відповідні органи військового управління Головне квартирно - експлуатаційне управління (ГКЕУ) та Комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України (Комісію) покладено обов`язок перевірки дотримання інших необхідних умов, які визначені у згаданій нормі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для отримання жилого приміщення у постійне користування взамін службового, а саме: що під час військової служби вони не отримали іншого житла для постійного проживання та ними не було використано право на його безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Крім того, пунктом 6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в українській РСР, затв. Постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 установлено процедуру виключення жилого приміщення з числа службових, яка передбачає, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, що визначає у даному випадку не орган місцевого самоврядування, а згадані органи військового управління, які здійснюють повноваження щодо управління службовим житлом в інтересах військовослужбовців.

Оскільки таких відомостей позивач всупереч передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку не надав, то колегія суддів вважає передчасними та недоведеними його вимоги про зобов`язання КЕВ м. Харкова МОУ подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла згаданої двокімнатної службової квартири. З цих мотивів колегія суддів відхиляє наведені позивачем у запереченні проти скарги доводи, які не відповідають вказаній нормі п. 10 розділу VII Інструкції.

Разом з тим, у світлі положень ст. 5 ЦПК України щодо забезпечення ефективного захисту прав та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, державних та суспільних інтересів у спосіб, визначений законом, та у контексті забезпечення виконання завдання цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне захистити право позивача на отримання постійного житла відповідно до п. 10 , а саме: зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України за встановленим п. 10 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями порядком подати до ГКЕУ ( Головного квартирно - експлуатаційного управління) для подальшого розгляду клопотання з належними документами про надання майору ОСОБА_1 складом родини 4 особи постійної житлової площі - шляхом виключення з числа службової двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (двокімнатної), житловою площею 35,30 кв.м.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на рішення заступника МО України О. Шевчука від 13.03.2019 № 4187/з щодо забезпечення військовослужбовців постійною житловою площею шляхом її виключення з числа службової за умови вислуги військовослужбовців на військовій службі не менше 25 календарних років, оскільки згадане рішення не скасовує дію нормативних актів, які мають вищу юридичну силу: ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку забезпечення військовослужбовців та їх сімей житловими приміщеннями, затв. ПКМУ від 03.08.2006 № 1081, Інструкцією, затв. Наказом МОУ від 30.11.2011 № 737, в яких не передбачено такої вислуги для вирішення спірного питання у даній справі.

До аналогічних висновків дійшов касаційний суд, тому у даному випадку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування згаданих норм матеріального права, які були висловлені при аналогічних обставинах справи у постановах КЦС ВС від 21 вересня 2020 року у справі № 953/18314/19 та від 04 березня 2020 року у справі № 635/1514/19.

Посилання позивача на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 8 цієї Конвенції та не релевантну до обставин цієї справи практику ЄСПЛ щодо застосування згаданих статей є безпідставними, оскільки у даній справі право позивача на користування службовим житлом не порушене, спору щодо набуття його у власність не виникло. Крім того, право позивача на отримання житла у постійне користування у даному випадку захищено судом у вищевказаний спосіб, який передбачений законом.

Суд апеляційної інстанції у даному випадку не вбачає передбачених ч. 4 ст. 263 ЦПК України підстав для врахування правових висновків щодо застосування наведених норм матеріального права, які були висловлені у постанові Верховного суду від 13.02.2020 по справі № 50/13081/18, з огляду на те, що вона не є релевантною. На відміну від справи, яку розглянув касаційний суд 13.02.2020, у справі, що наразі переглядається судом апеляційної інстанції, не було ухвалено відповідного рішення Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Силах України про надання спірної квартиру у постійне користування позивача-військовослужбовця із зняттям його з квартирного обліку. З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи, наведені з цього приводу у запереченні позивача проти апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки рішення суду в частині зобов`язання органу місцевого самоврядування вчинити відповідні дії не відповідають згаданим нормам матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів в цій частині скасовує рішення суду та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, а висновки суду доводами скарги не спростовані.

Передбачених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерахунку судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 липня 2020 року скасувати в частині зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 35,30 кв.м.

В цій частині позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України за встановленим п. 10 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями порядком подати до ГКЕУ ( Головного квартирно - експлуатаційного управління) для подальшого розгляду клопотання з належними документами про надання майору ОСОБА_1 складом родини 4 особи постійної житлової площі - шляхом виключення з числа службової двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (двокімнатної), житловою площею 35,30 кв.м,.

В іншій частини рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 08 лютого 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський.