Головуючий у І інстанції Карабаза Н.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про скасування рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, визнання недійсним та скасування державного акту, визнання права власності, скасування наказів та записів про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про скасування рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, визнання недійсним та скасування державного акту, визнання права власності, скасування наказів та записів про державну реєстрацію.

У травні 2021 року представник позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Котар С.В. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0014 площею 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3247, виданого 25.05.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.; земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0015 площею 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3241, виданого 25.05.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.; земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0017 площею 1,9999 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3297, виданого 26.05.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.; земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0019 площею 1,4682 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3483, виданого 06.06.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.

Вищевказана заява обґрунтована тим, що на даний час існує спір щодо скасування рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 21.03.2000 року №71/5 «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству «Агрокомбінат Бучанський» та визнання за позивачами права власності на земельні ділянки площею 3,2277 га на території Гостомельської селищної ради, цільове призначення земельних ділянок: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до меж, визначених Державними актами на право власності на земельні ділянки, видані на ім`я позивачів 22.12.2005 року, кадастрові номери: :01:091:0011 та :01:091:012, які в подальшому у 2016 році згідно публічної кадастрової карти поділені на декілька земельних ділянок, яким присвоєні інші кадастрові номери: :01:091:0014; :01:091:0015; :01:091:0017; :01:091:0019 та виділені у власність іншим особам, а саме, надані у власність відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 згідно Наказів головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.04.2016 року №10-6078/15-16-сг від 13.04.2016 року, №10-6339/15-16-сг від 13.04.2016 року, №10-6340/15-16-сг від 13.04.2016 року №10-6342/15-16-сг, які в подальшому відчужили земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, у зв`язку із чим земельні ділянки за кадастровими номерами :01:091:0014 та :01:091:0015 належать ОСОБА_3 , земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0017 належить ОСОБА_2 ; земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0019 належить ОСОБА_1 .

Оскільки спірні земельні ділянки за кадастровими номерами :01:091:0014, :01:091:0015, :01:091:0017 та :01:091:0019 належать на праві приватної власності відповідачам, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на об`єкти нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, то останні, без згоди позивачів та без жодних перешкод можуть відчужити земельні ділянки на користь будь-якої іншої особи, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, зважаючи на ту обставину, що земельні ділянки уже відчужувались.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2021 року заяву представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_11 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0014 площею 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3247, виданого 25.05.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0015 площею 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3241, виданого 25.05.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0017 площею 1,9999 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3297, виданого 26.05.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0019 площею 1,4682 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, сщ/рада Гостомельська, та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру: 3483, виданого 06.06.2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просили ухвалу скасувати. Обгрунтовуючи скаргу, відповідачі посилались на те, що подана позивачами заява не містить обґрунтувань необхідності застосування арешту об`єктів нерухомого майна, що належать відповідачам, а також пропозицій щодо зустрічного забезпечення. Суд, задовольняючи заяву, не звернув уваги на недоведеність позивачами необхідності вжиття заходів забезпечення позову та на не співмірність заходів забезпечення позову із їхніми позовними вимогами, не мотивувавши належним чином свої висновки в оскаржуваній ухвалі. За таких умов, на думку відповідачів, вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб здійснене на припущеннях, що безумовно порушує принцип визначеності судового рішення та не дає можливості оцінити співмірність застосованих обмежень обставинам справи. Таким чином, при розгляді питання про забезпечення позову суд першої інстанції не дослідив та не оцінив ряд обставин, що мають вирішальне значення для його вирішення.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ульянова Д.В. також подав на ухвалу суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Ірпінського районного суду Київської області. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що судом не встановлено конкретних обставин або дій відповідачів, які могли б свідчити про створення реальних загроз для утруднення чи неможливості виконання судового рішення. Також, судом першої інстанції не вирішено питання зустрічного забезпечення, що порушує п. 8 ст. 153 ЦПК України. Таким чином, при розгляді питання про забезпечення позову суд першої інстанції не дослідив та не оцінив ряд обставин, що мають вирішальне значення для його вирішення, допустивши процесуальні порушення, які свідчать про необґрунтованість ухвали про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник позивачів - адвокат Котар С.В. проти задоволення скарги відповідача заперечила та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Свириденко В.М., та представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ульянов Д.В. апеляційні скарги підтримали та просили про їх задоволення з викладених у них підстав.

Позивач ОСОБА_5 в апеляційному суді проти задоволення скарг відповідачів заперечив та просив залишити скарги без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідачів, дійшла висновку про залишення скарг без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд першої інстанції, дослідивши зміст позовної заяви та поданої позивачами заяви про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб, визначений позивачами, зважаючи на підтвердження тієї обставини, що відповідачі мають об`єктивну можливість здійснити відчуження належних їм земельних ділянок.

Таким чином, правильним є висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, невжиття яких може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

Перевіряючи доводи скарг про відповідність заходів забезпечення позову позовним вимогам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельні ділянки відповідають позовним вимогам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , і їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушить будь-яких прав третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невирішення судом першої інстанції питання зустрічного забезпечення, як одна з підстав для скасування ухвали, законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення не спростовують, оскільки в даній справі застосування зустрічного забезпечення було правом суду, а не його обов`язком, в зв`язку із відсутністю передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України підстав обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення.

Інші доводи апеляційних скарг відповідачів зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції і законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали ці доводи не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційних скарг відповідачів цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення судового рішення без змін, а скарг ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: