08.02.2021 Справа № 363/4801/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 у якій, посилаючись на положення статті 41 Конституції України, статті 16, 316, 317, 319, 321, 379, 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У цій квартири зареєстровані вона та, з 11 січня 1994 року, її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Понад один рік відповідач не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, оскільки проживає та працює у Сполучених Штатах Америки.

Позивач вказує, що факт реєстрації відповідача у належній їй квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 січня

2021 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників розгляду справи.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, додатково зазначивши, що відповідач не проживає у її квартирі з серпня 2016 року, після того, як поїхав на навчання до Південної Кореї, яку залишив у 2019 році та переїхав до Сполучених Штатів Америки, де нині проживає із своєю сім`єю. Намірів повернутися до України у її сина немає. Також позивач надала суду докази відсутності відповідача за місцем реєстрації, а саме копію витягу із закордонного паспорта ОСОБА_3 , довідку житлово-будівельного кооперативу «Дружба-2» та акт обстеження, засвідчений депутатом Вишгородської міської ради Корнійчуком Д.В.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а тому його явка не є обов`язковою.

Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки ЖБК «Дружба» № 72 від

20 вересня 1994 року, виданої на підставі рішення Вишгородського РВК № 279 від

28 грудня 1993 року, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 9). Вказаний факт також підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим

24 жовтня 1993 року Київським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с. 8).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Вишгородською міською радою від 18 грудня 2020 року № 1643, у квартирі АДРЕСА_1 з 11 січня 1994 року зареєстрований громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Як убачається із наданої у судовому засіданні довідки житлово-будівельного кооперативу «Дружба-2» від 1 лютого 2021 року, ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з серпня

2016 року. Квартплата за обслуговування будинку та прибудинкової території нараховується на одну особу - ОСОБА_1 .

Згідно акту від 1 лютого 2021 року про проведення обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного та засвідченого депутатом Вишгородської міської ради у присутності двох свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та затверджений 3 лютого 2021 року секретарем ради Мельник М.Г./ ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , 1993 року народження, не проживає з 2016 року.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , не проживає з 2016 року, він лише формально є зареєстрованим у вказаній квартирі. Комунальні послуги нараховуються лише на одну особу - ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася

17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 відсутні, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 .

Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням на підставі статті 405 ЦК України.

Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 840, 80 грн, за клопотанням позивача, залишити за нею.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, статтями 150, 156 ЖК України статтями 4, 5, 13, 76-81, 89, 259, 263, 265, 273, 27 -279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 26 лютого 1997 року, адреса реєстрації:

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 20 січня 2010 року, адреса реєстрації:

АДРЕСА_1 .

Суддя О.П. Лукач