Справа № 635/3245/20
Провадження № 2/635/790/2021
04 лютого 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,
секретар судового засідання - Желізова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, а також судові витати зі сплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 червня 2017 року сторони уклали договір позики, за яким позивач передав, а відповідач прийняв позику у сумі 51 800, 00 гривень, зі строком повернення до 09 вересня 2017 року у розмірі 25 900, 00 гривень, до 09 грудня 2017 року у розмірі 25 900, 00 гривень.
Станом на день звернення до суду із позовною заявою відповідач отримані за договором позики кошти позивачу не повернув.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав свої зобов`язання за договором позики щодо повернення грошових коштів, позивач вимушений звертатися до суду за захистом порушеного права.
На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 51 800, 00 гривень, а також проценти за користування позикою за обліковою ставкою НБУ за період з 2017 року по 2020 рік у розмірі 23 491, 30 гривень, індексу інфляції за весь час прострочення за період з 09 вересня 2017 року по 09 червня 202 року у розмірі 10 380, 72 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 09 вересня 2017 року по 09 червня 202 року у розмірі 4 662, 00 гривень, що разом становить 90 334, 02 гривні.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 червня 2020 року позовна заява залишення без руху, позивачу наданий десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали.
У встановлений судом строк недоліки заяви усунуті.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує про розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутністю не подав.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 09 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П.
Відповідно до вказаного договору позики ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 51 800 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот) гривень, які є еквівалентом 2 000 (дві тисячі) доларів США, за середнім курсом комерційних банків України на цей час, які зобов`язався повернути частинами, а саме: до 09 вересня 2017 року у розмірі 25 900, 00 гривень, до 09 грудня 2017 року у розмірі 25 900, 00 гривень.
Однак до теперішнього часу грошові кошти відповідачем позивачу не повернуті.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом частини 1, 2 статті 207 та частини 2 статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу, що у загальному розмірі становить 51 800, 00 гривень.
Щодо стягнення процентів на підставі статті 1048 ЦК Уукраїни.
Відповідно до статті 1048 ЦК України договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням.
Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі:1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3)період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
За таких обставив суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів від суми позики, нараховані відповідно до статті 1048 ЦК України у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України підлягають частковому задоволенню, тобто в межах строку дії договору позики, а саме: за період з 09 червня 2017 року по 09 вересня 2017 року у розмірі 807, 15 гривень, виходячи з розрахунку (25 900, 00 грн х12,5% х91/365/100), за період з 09 червня 2017 року по 09 грудня 2017 року у загальному розмірі 1 645, 53 гривні, виходячи з розрахунку (за період 09 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року: 25 900, 00 грн х12,5%х138/365/100 = 1 224, 04 грн); (за період 27 жовтня 2017 року по 09 грудня 2017 року: 25 900, 00 грн х13,5% х44/365/100=421,49 грн).
Щодо стягнення індексу інфляції та трьох проценти річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивач має права на стягнення з відповідача інфляційний витрат та трьох процентів річних.
Отже, встановивши, що відповідач умов укладеного із позивачем договору позики не виконав, а тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні витрати та три процента річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Розрахунок інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України позивачем зроблений за період з 09 червня 2017 року по 09 червня 2020 року.
Між тим суд не приймає до уваги розрахунок позивача, оскільки строк повернення боргу умовами договору встановлений у наступному порядку: 25 900, 00 гривень до 09 вересня 2017 року, 25 900, 00 гривень до 09 грудня 2017 року.
Отже, розрахунок інфляційних збитків за період з 10 вересня 2017 року по 09 червня 2020 року з суми заборгованості 25 900, 00 гривен становить 5 283, 60 гривень. Розрахунок інфляційних збитків за період з 10 грудня 2017 року по 09 червня 2020 року з суми заборгованості 25 900, 00 гривен становить 4 309, 76 гривень.
Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за період з 10 вересня 2017 року по 09 червня 2020 року з суми заборгованості 25 900, 00 гривен становить 2 136, 35 гривень. Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за період з 10 грудня 2017 року по 09 червня 2020 року з суми заборгованості 25 900, 00 гривен становить 1 942, 63 гривень.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 червня 2017 року у розмірі 51 800, 00 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми за період 10 вересня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 2 136, 35 гривень, інфляційні витрати за період 10 вересня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 5 283, 60 гривень, проценти визначені на рівні облікової ставки Національного банку України за період 09 червня 2017 року по 09 вересня 2017 року у розмірі 807, 15 гривень, три проценти річних від простроченої суми за період 10 грудня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 1 942, 63 гривні, інфляційні витрати за період 10 грудня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 4 309, 76 гривень, проценти визначені на рівні облікової ставки Національного банку України за період 09 червня 2017 року по 09 грудня 2017 року у розмірі 1 645, 53 гривні, що разом становить 67 925, 02 гривні.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 679, 25 гривні.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 206, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 червня 2017 року у розмірі 51 800 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок, три проценти річних від простроченої суми за період 10 вересня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 2 136 (дві тисячі сто тридцять шість) гривень 35 копійок, інфляційні витрати за період 10 вересня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 5 283 ( п`ять тисяч двісті вісімдесят три) гривні 60 копійок, проценти визначені на рівні облікової ставки Національного банку України за період 09 червня 2017 року по 09 вересня 2017 року у розмірі 807 (вісімсот сім) гривень 15 копійок, три проценти річних від простроченої суми за період 10 грудня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 1 942 (одна тисяча дев`ятсот сорок дві) гривні 63 копійки, інфляційні витрати за період 10 грудня 2017 року по 09 червня 2020 року у розмірі 4 309 (чотири тисячі триста дев`ять) гривень 76 копійок, проценти визначені на рівні облікової ставки Національного банку України за період 09 червня 2017 року по 09 грудня 2017 року у розмірі 1 645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) гривень 53 копійки, що разом становить 67 925 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 02 копійки.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 679 (шістсот сімдесят дев`ять ) гривень 25 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання у встановленому законом поряду за адресою: АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 08 лютого 2021 року.
Суддя Я. А. Шинкарчук