КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 757/34/21-ц
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9033/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довогополій А.В.

за участі: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В.,

у цивільній справі №:757/34/21-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

в с т а н о в и л а :

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем.

У березні 2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням уточнень, просив заборонити Державній міграційній службі України оформлення та/або видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та/або заборонити Державній прикордонній службі України здійснювати пропуск ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України до інших держав через державний кордон України.

Обґрунтовуючи заяву тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку відповідач вивезла на непідконтрольну частину до так званої ДНР, та перешкоджає позивачу з нею спілкуватись. Від знайомих йому стало відомо, що відповідач хоче оформити їх дитині закордонний паспорт та поїхати з України. Як батько дитини він не надавав згоду на вивіз дитини з України. Крім того, оскільки він іноземець, то згода на вивіз дитини за кордон не є обов`язковою. Як наслідок, якщо відповідач оформить закордонний паспорт їх донці та вивезе її з України, то буде неможливим виконати рішення суду при задоволенні позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року заяву ОСОБА_3 - задоволено частково.

Заборонено Державній прикордонній службі України здійснювати пропуск ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України до інших держав через державний кордон України.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи скаргу тим, що судом першої інстанції прийнято судове рішення без посилання на достатні докази того, що заборона Державній прикордонній службі України здійснювати пропуск малолітньої ОСОБА_4 , 06 лютого 2018 року з території України до інших держав через державний кордон України, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання рішення суду в майбутньому про задоволення вимог позову.

Судом першої інстанції було порушено принцип співмірності, так як співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Так, судом не було враховано, що оскаржуваною ухвалою відповідача разом з дитиною суттєво обмежено у їх законних правах та свободах, що полягають у вільному пересуванні, відпочинку та оздоровленню за межами України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечуючи проти доводів скарги просив судове рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Державній прикордонній службі України здійснювати пропуск ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України до інших держав через державний кордон України впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання гіпотетичного рішення суду про задоволення вимог позову про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Проте погодитися з такими висновками не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого ст. 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/5842/16- та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони Державній прикордонній службі України здійснювати пропуск ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України до інших держав через державний кордон України, не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду як така що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення у відповідності до вимог визначених положеннями ст. 376 ЦПК України про відмову в задоволенні заяви щодо забезпечення позову з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 368, 372, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким;

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: