Справа № 199/46/21
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Завродській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем, перебуваючи на її утриманні. Оскільки відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, а коштів позивача недостатньо для самостійного утримання спільної дитини сторін, згоди щодо добровільної виплати аліментів в позасудовому порядку сторони не досягли, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін в розмірі ј частки від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, посилаючись на положення сімейного законодавства, позивач також просила суд стягувати з відповідача на її користь та на її утримання, як дружини, аліменти в тому ж розмірі, що й на дитину, до досягнення останньою трьох років.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Натомість від сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позивач посилається на підтримання нею позову в повному обсязі, а відповідач не заперечує проти цього.

За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23 червня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває проживає разом з позивачем окремо від відповідача. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтв про шлюб та народження, копією довідки про місце проживання дитини, копією паспорту позивача (а.с.16-20).

Також судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України з огляду на зміст заяв сторін, поданих суду, та матеріалів цивільної справи встановлено, що відповідач належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання спільної дитини сторін та дружини не надає, доходів позивача для самостійного утримання дитини не вистачає, в позасудовому порядку сторони не досягли домовленості щодо участі відповідача у матеріальному забезпеченні спільної дитини сторін та позивача, як дружини. В той же час, відповідач є працездатною особою, доказів наявності в нього інших дітей та утриманців, а також об`єктивних перешкод для сплати аліментів на дитину та дружину стороною відповідача не подано, а судом не встановлено, як і доказів звільнення позивача від сплати аліментів. Таким чином відповідач спроможний сплачувати аліменти на дитину та дружину, хоча належним чином цього не здійснює.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про прав дитини.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.

Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину обґрунтованими і таким що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, як дружини, з якою проживає спільна дитина сторін, суд, окрім наведених вище фактичних обставин, виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За змістом ст.ст.77, 79 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі та від дня подання позовної заяви, а сплачуються щомісячно.

Положеннями ст.80 СК України закріплено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач є батьком спільної з позивачем дитини, якій не виповнилось трьох років, і яка проживає з позивачем, а також те, що відповідач є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, як дружині, з якою проживає спільна дитина сторін, однак цього не здійснює без належних для цього підстав, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню, однак частково. Частковість задоволення зазначених позовних вимог зумовлена тим, що позивач просить визначити суд на підставі ст.182 ч.2 СК України нижню межу розміру аліментів в розмірі 50% від прожиткового мінімуму. Разом з тим, сімейне законодавство не передбачає гарантованого законом мінімального розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, що з огляду на ст.19 Конституції України і не наділяє суд повноваженнями із встановлення такого мінімального розміру. Натомість, норма ст.182 ч.2 СК України, на яку посилається позивач в обґрунтовування своїх позовних вимог в означеній частині, регулює питання мінімального гарантованого розміру аліментів лише щодо дитини, а не дружини.

Крім того, керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 18, 75, 77, 79, 80, 84, 141, 180-183, 188, 190, 191 СК України, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенції про прав дитини, ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини - задовольнити частково.

Стягувати зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ), аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 06 січня 2021 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 04 лютого 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко