Справа № 615/1079/14-ц
Провадження № 6/615/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання помічника судді Юченкова Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником,

встановив:

Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 30.12.2014 року у справі №615/1079/14-ц в задоволенні позову ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.07.2015 року у справі №615/1079/14-ц рішення Валківського районного суду Харківської області від 30.12.2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором №490085582 від 03.09.2008 року в розмірі 379 825,11 грн. та судові витрати 5431 грн.

Рішення суду не оскаржене та набрало законної сили.

23.12.2020 року представник за довіреністю ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» - Рудюк Є.В. звернулася до суду із заявою, в якій просить замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «Альфа-банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у справі №615/1079/14-ц.

Заявник просив розгляд заяви проводити за відсутності представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Відповідач ОСОБА_1 надав заву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав клопотання, в якому просить відмовити в задоволенні заяви в зв`язку із анулюванням ліцензії ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме з послуг факторингу.

Враховуючи, що у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України судовий розгляд проводиться в межах заявлених вимог, неявка учасників судового провадження не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, що передбачено ч.3 ст.442 ЦПК України.

Дослідивши надані докази, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.09.2016 року між ПАТ «Альфа-банк» - стягувачем за рішенням суду та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №2016-3АБ/ДГ, відповідно до п.п.2.1, 2.2 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно п.9.1 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, якщо інше не передбачено умовами договору.

Суд приймає до уваги, що представник відповідача на підтвердження своїх вимог не надав жодних доказів, що на момент укладення договору факторингу №2016-3АБ/ДГ від 26.09.2016 року у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не було відповідних повноважень.

Ст.1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування від відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Ч.1 ст.512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В такому випадку згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч.1 ст.516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно п.5 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно положень ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Ч.1 ст.18 ЦПК України встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст.9 Конституції України міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Отже норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і все, що з неї витікає, є частиною законодавства України і має застосовуватися нарівні із законами, прийнятими урядом. Це, зокрема, продиктовано пп. «b» п.3 ст.31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, учасником якої є Україна, та відповідно до якого поряд із нормами міжнародного договору обов`язково треба використовувати подальшу практику застосування договору, який встановлює угоду учасників щодо його тлумачення.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.11.2013 року (справа № 6-122цс13) виходячи зі змісту ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям право попередника після постановлення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

В рішенні від 29.06.2004 року у справі «Півень проти України» Європейський суд з прав людини тлумачить ч.1 ст.6 Конвенції, сформульовану так: «Кожен має при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий розгляд упродовж розумного строку судом, встановленим законом», а саме зазначає, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

У рішенні від 18.10.2005 року у справі «ТЕРЕМ ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що тривале невиконання значної частини боргу за рішенням суду на користь заявника, складає порушення п.1 ст.6 Конвенції.

Враховуючи, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» є правонаступником ПАТ «Альфа-банк», суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» як правонаступник кредитора має право звернутись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, тому вважає необхідним задовольнити заяву, оскільки на даний час рішення суду залишається невиконаним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259-261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити.

Замінити Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, код ЄДРПОУ 38750239) у цивільній справі №615/1079/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №490085582 від 03.09.2008 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 15 днів з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П. Токмакова