Справа №461/8632/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Цюпака В.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Ф.Ліста, 1) про усунення перешкод у користуванні житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача,з участю третьої особи: Відділ «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що з 02.08.2003 року по 29.09.2014 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син, ОСОБА_5 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 07.11.2008 року видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Позивач зареєстрований та є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_4 від 03.10.2000 року. З 06.07.2010 року за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , син проживає з матір`ю. Позивач вказує, що формальна реєстрація ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 створює йому та іншим співвласникам перешкоди у здійсненні права власності спірної квартири, унеможливлює її продаж та створює додаткові витрати на оплату комунальних послуг. ОСОБА_2 відмовляється добровільно зняти сина з реєстрації в спірній квартирі, внаслідок чого позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження./а.с. 22-23/.

13.11.2020 р. ОСОБА_2 подала відзив, у якому проти позову заперечує, вказує, що вимушена була переїхати до іншого житла, оскільки позивач не бажав проживати з нею однією сім`єю. Між нею та позивачем досягнуто згоди, що після розлучення ОСОБА_5 проживатиме з нею. Покликається на те, що проживання дитини з одним із батьків за іншою адресою є поважною причиною відсутності у жилому приміщенні, в якому дитина зареєстрована. А сам факт її не проживання не може бути безумовною підставою для визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом. Малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності, щоб самостійно визначити своє місце проживання. ОСОБА_2 вказує, що позивач уже звертався до суду з позовом до неї, в якому просив суд зобов`язати відповідача зареєструвати дитину ОСОБА_5 за місцем її фактичного проживання або ж за місцем реєстрації матері. 23.11.2016 р. рішенням Галицького районного суду м. Львова справа №461/6523/16-ц в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. ОСОБА_2 вважає, що реєстрація ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 жодним чином не порушує права позивача, у зв`язку з чим просить відмовити у позові. /а.с.31-37/.

16.11.2020 р. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділ «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подала пояснення у яких проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 . Просить слухати справу у її відсутність./а.с.44-46/.

26.11. 2020 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив./а.с.52-55/

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладених у позові. Просила суд позовні вимоги задоволити. Проти слухання справи у відсутності третьої особи Відділу «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечили з врахуванням наведених мотивів. Просили відмовити у задоволенні позову. Проти слухання справи у відсутності третьої особи Відділу «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради не заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що з 02.08.2003 року по 29.09.20014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі в ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 .

Рішенням Галицького районного суду від 29.09.2014 р. у справі №461/2343/14-ц шлюб, укладений між позивачем та відповідачкою розірвано.

Сторонами досягнуто згоди, що після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 проживатиме з матір`ю.

Позивач є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_4 від 03.10.2000 року.

З 06.07.2010 року у квартирі за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_5 , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 4311 від 07.09.2016 року.

Підстава на якій місце проживання ОСОБА_5 реєструвалося в спірній квартирі співвласниками у судовому порядку не оспорювалось, тому вважається, що він набув права користування цим житлом на законних підставах.

У судовому засіданні встановлено, що син ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_4 . Також встановлено, що позивач має іншу сім`ю та з 2015 року не проживає у спірній квартирі та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували створення перешкод малолітнім ОСОБА_5 у користуванні житлом за адресою АДРЕСА_3 , позивачу.

Як встановлено в судовому засіданні, факт реєстрації малолітнього ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_3 жодним чином не порушує прав позивача. Крім цього, суд не приймає до уваги покликання представника позивача ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 13.01.2021 р., оскільки позивачем не надав доказів, що він звертався у відділ «Служба у справах дітей» ГРУ «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики ЛМР, про те, що він має намір відчужити квартиру АДРЕСА_6 .

Відтак вимоги позивача не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Зміст даної статі вказує на те, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №755/16152/16-ц (провадження №61-11414св19), Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки сам по собі факт не проживання у спірній квартирі неповнолітнього сина, не може бути безумовною підставою для усунення перешкод у користуванні житлом позивачу, шляхом визнання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітній сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 будь - яким чином вчиняє дії щодо унеможливлення користування відповідачем квартирою АДРЕСА_6 . Не сплата дитиною коштів за житлово-комунальні послуги, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, не має.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судовівитрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, ст.ст.405 ЦК України, ст. 6 СК України, Законом України «Про охорону дитинства» суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволені позову ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Відділу «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Ф.Ліста, 1) про усунення перешкод у користуванні житлом, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2021 р.

Суддя Романюк В.Ф.