Справа № 199/9018/20
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Завродській Т.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є людиною похилого віку, пенсіонером, отримує мінімальну пенсію в розмірі 1760 гривень на місяць, має проблеми зі здоров`ям, а тому потребує постійного придбання ліків, коштів на які не вистачає, а отже потребує матеріальної допомоги, в тому числі на придбання продуктів харчування, сплати комунальних послуг тощо. Разом з тим, у позивача є три повнолітні дитини: дочка ОСОБА_3 , яка є інвалідом І групи, син ОСОБА_4 , який є інвалідом ІІ групи, а також відповідач. При цьому відповідач є здоровою та працездатною людиною, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, однак цього не надає, ображає позивача. Крім того, позивач також змушена допомагати двом вищевказаним дітям, які мають групи інвалідності. За викладених обставин позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання як непрацездатної матері в твердій грошовій сумі та в розмірі ј частки від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та довічно.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимог підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наявність між сторонами конфліктних відносин, а також сумніву в тому, що він є сином позивача з огляду на поведінку останньої.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.211, 223, 240 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності третіх осіб.

Вислухавши сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є матір`ю відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача, копіями паспортів сторін (а.с.2, 3, 6).

Крім того, у позивача є ще дві повнолітні дитини - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями паспортів позивача та ОСОБА_4 , копіями свідоцтв про народження вказаних дітей позивача (а.с.2, 7-9).

При цьому, відповідно до копії пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_3 остання є інвалідом І групи з дитинства (а.с.9). А відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_4 була присвоєна ІІ група інвалідності із датою чергового переогляду 10 жовтня 2020 року, однак за твердженнями в судовому засіданні позивача вказаний її син такий переогляд не проходив і групу інвалідності наразі не підтвердив (а.с.6-зворот).

Також судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком з 2016 року та отримує пенсією, яка є єдиним джерелом її доходу. Розмір такої пенсії становив за період з липня по грудень 2020 року 10329 гривень, а саме у липні-листопаді 2020 року - по 1712 гривень, у грудні 2020 року - 1769 гривень. Дані обставини підтверджуються копією пенсійного посвідчення позивача та копією довідки про доходи позивача (а.с.4, 5).

Судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України з пояснень позивача, які не заперечувались відповідачем та не спростовуються матеріалами справи, встановлено, що позивач є вдовою, має на праві власності квартиру, в якій наразі проживає, а також частку у праві власності на домоволодіння, за адресою якого зареєстроване її місце проживання, і в якому наразі мешкає відповідач. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що її другий повнолітній син ОСОБА_4 наразі не проходив повторний огляд для підтвердження раніше присвоєної йому групи інвалідності, а тому не має статусу особи з інвалідністю, не працює, хоча може. Окрім того, в судовому засіданні відповідач пояснив суду, що він є працездатною та здоровою особою, перебував на обліку у відповідному територіальному органі Державного центру зайнятості, наразі шукає офіційну роботу, має доходи за неофіційним місцем працевлаштування.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст.26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Нормою ст.205 СК України визначено, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 липня 2020 року - 1712 гривень, з 1 грудня 2020 року - 1769 гривень.

Відповідно до ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст.18 СК України одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, однак частково. Свою правову позицію суд мотивує наступним.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності певних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатності батька, матері; наявності у матері, батька потреби у матеріальній допомозі. І цей обов`язок не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина, а також не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків (ст.204 СК України). Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Виникнення обов`язку виключається лише у випадку позбавлення батьківських прав (ст.202 СК України). Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які дорівнюють або є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Крім того, при визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатних батька, матері береться до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Аналогічні наведеним вище правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі №212/1055/18, від 14 квітня 2020року по справі №331/7487/15-ц, від 17 грудня 2020 року по справі №642//4062/18, від 17 грудня 2020 року по справі №756/1493/17.

Що стосується спірних правовідносин сторін по даній справі, то судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонером за віком, та потребує надання їй матеріальної допомоги з огляду на розмір її єдиного джерела доходу - пенсії, яка хоча і дорівнює встановленому законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, разом з тим, на переконання суду, не є достатньою для забезпечення належного рівня життя людини з огляду на необхідність придбання за розмір цієї пенсії одночасно продуктів харчування, ліків, одягу, сплати комунальних послуг тощо. Таким чином, з огляду на викладене та на відсутність доказів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення нею від виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, про наявність визначених законом підстав для виникнення у повнолітніх дітей позивача, зокрема у відповідача, обов`язку утримувати позивача. При визначенні розміру аліментів, який має стягуватись на користь позивача з відповідача як з її повнолітнього сина, суд виходить з того, що позивач є вдовою, має трьох повнолітніх дітей, одна з яких, дочка ОСОБА_3 , є інвалідом І групи з дитинства та сама, вочевидь, потребує матеріальної допомоги. Натомість, від двох своїх інших дітей (синів), включаючи відповідача, позивач, з огляду на непідтвердження сином ОСОБА_4 раніше присвоєної йому групи інвалідності, має можливість одержувати утримання. Крім того, як встановлено судом, позивач має у своїй власності нерухоме майно - квартиру та частку у праві власності на домоволодіння, з яких також може отримувати дохід. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним і достатнім буде часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом призначення до стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання останньої в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача.

При цьому, не підлягає задоволенню позов в частині вимоги позивача про призначення аліментів додатково ще й у твердій грошовій сумі, оскільки такі вимоги взагалі жодним чином не мотивовані та не доведені, а розмір бажаної твердої грошової суми позивачем взагалі не був визначений в позові.

З підстав недоведеності суд не приймає до уваги твердження позивача про необхідність призначення аліментів у зв`язку із незадовільним станом її здоров`я, оскільки такі твердження не підтверджені жодними доказами, а у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України суд не можу ґрунтувати своє рішення на припущеннях.

Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,8 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 конституції України, ст.ст.7, 10, 18, 191, 202, 204, 205 СК України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ), треті особи - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ), на користь та на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ), аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 24 грудня 2020 року і довічно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ), на користь держави судовий збір в розмірі 840,8 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08 лютого 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко