Постанова

Іменем України

04 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 185/5485/19-ц

провадження № 61-14679св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «АктаБанк»,

треті особи: Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро), приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Сулейманова Світлана Миколаївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АктаБанк», треті особи: Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро), приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Сулейманова Світлана Миколаївна, ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року у складі судді Головіна В. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АктаБанк» (далі - ПАТ «АктаБанк»), треті особи: Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро) (далі - Новокодацький ВДВС м. Дніпра), приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Сулейманова С. М., ОСОБА_2, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра щодо реалізації 1/2 частини нежитлової будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » його було незаконно позбавлено права власності на нерухоме майно.

Зазначав, що на виконанні у Новокодацькому ВДВС м. Дніпра з 15 квітня 2016 року перебувало виконавче провадження № 50838753 з виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року у справі № 205/7722/15-ц про стягнення з нього на користь ПАТ «АктаБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 153 569,17 грн.

30 травня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, яким було описано нерухоме майно, - 1/2 частину нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .

16 червня 2016 року проведено експертну оцінку з визначення ринкової вартості нерухомого майна: 1/2 частини нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно з якою ринкова вартість встановлена у розмірі 268 000,00 грн. Державним виконавцем було надіслано заявку про призначення публічних електронних торгів з реалізації нерухомого майна. Результати торгів були оформлені протоколом № 194853 проведення електронних торгів, відповідно до якого торги не відбулися у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів.

06 вересня 2016 року державним виконавцем його та банк було повідомлено про уцінку нерухомого майна, а також те, що 31 серпня 2016 року нерухоме майно було передано на реалізацію, лот № 165067.

29 вересня 2016 року - 01 жовтня 2016 року відбулися повторні торги, результати яких були оформлені протоколом № 201806, та які не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

09 листопада 2016 року - 11 листопада 2016 року також пройшли треті торги, результати яких були оформлені протоколом № 211147, та які не відбулися у зв`язку з відсутністю зареєстрованих учасників.

22 грудня 2016 року державним виконавцем надіслано банку лист, в якому повідомлено, що нерухоме майно, процедура реалізації якого була розпочата 10 серпня 2016 року, не продано, у зв`язку з чим банку було запропоновано вирішити питання про залишення нереалізованого майна за собою, за вартістю, визначеною експертною оцінкою від 16 червня 2016 року в розмірі 268 000,00 грн.

Листом від 25 грудня 2016 року банк погодився з пропозицією державного виконавця залишити за собою нереалізоване нерухоме майно.

23 травня 2017 року державний виконавець звернувся до банку з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно за ціною третіх електронних торгів у розмірі 174 200,00 грн та висунув вимогу щодо сплати на рахунок ВДВС різниці у розмірі 18 327,29 грн.

27 червня 2017 року державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

06 липня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

ПАТ «АктаБанк» було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03 серпня 2017 року.

ОСОБА_1 з вищезазначеними діями відповідачів не згоден, вважав, що право власності банком на нерухоме майно набуто незаконно, оскільки звіт про оцінку нерухомого майна від 16 червня 2016 року втратив свою чинність 16 грудня 2016 року, проте всі необхідні дії, направлені на набуття банком права власності на кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », державним виконавцем були проведені після спливу строку дійсності експертної оцінки й акт про передачу майна стягувачу був оформлений через рік, а саме 27 червня 2017 року, після проведення оцінки, у зв`язку з чим ціна, зазначена у ній, не може бути об`єктивною.

Нерухоме майно відповідно до акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27 червня 2017 року було передано у власність банку за сумою 174 200,00 грн, тобто за вартістю третіх електронних торгів, хоча відповідно до частини 8 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) встановлено, що майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позивач вважав, що позбавлення його права власності на нерухоме майно відбулося з порушенням закону.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27 червня 2017 року по виконавчому провадженню № 50838753; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03 серпня 2017 року; скасувати державну реєстрацію права власності ПАТ «АктаБанк» на об`єкт нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , від 13 серпня 2017 року; поновити запис про право власності на об`єкт нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ним; витрати з оплати судового збору покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовано заборону відчуження об`єкту нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , від 03 серпня 2017 року, що належить ПАТ «АктаБанк» на праві приватної власності, накладену ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) втратив чинність з набранням чинності 05 жовтня 2016 року нового Закону № 1404-VIII, крім статті 4, яка діяла до 05 січня 2017 року, тому державний виконавець правильно застосував норми діючого законодавства, які регламентують новий порядок реалізації арештованого майна, для завершення процедури реалізації та завершення виконавчого провадження в цілому. При цьому державний виконавець повідомляв сторони виконавчого провадження про вчинювані ним виконавчі дії та про реалізацію арештованого майна, його ціну, уцінку та інше, де зі сторони боржника не було заперечень, зауважень, скарг на дії державного виконавця, чи оскарження звіту експерта у встановленому законом порядку.

Також суд взяв до уваги преюдиційне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року у справі № 185/10205/17 (провадження № 61-14090св19), залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «АктаБанк», Новокодацького ВДВС м. Дніпра про визнання недійсними постанови, акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу та скасування права власності відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишено без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що не встановлено порушень під час вчинення виконавчих дій з реалізації спірної нерухомості, оскільки правовідносини з реалізації арештованого майна та подальшої його передачі стягувачу повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення виконавчих дій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , врахувавши преюдиційні обставини, встановлені у рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 206/2421/16-ц. Крім того, судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2020 року клопотання Шаповалова Д. О. про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року.

Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для виконання вимог цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу 185/5485/19-ц з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що державною виконавчою службою був порушений порядок передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, що призвело до заниження ціни, до незаконного збагачення відповідача та позбавлення його права власності на нерухоме майно з порушенням закону.

У частині восьмій статті 61 Закону № 1404-VIII встановлено порядок дій стягувача у разі якщо він виявить бажання залишити нереалізоване майно за собою, а саме у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Суди не врахували, що державним виконавцем у листі від 22 грудня 2016 року пропонувалося передати майно стягувачу за сумою 268 000,00 грн, при сумі боргу - 153 569,17 грн.

Листом від 25 грудня 2016 року ПАТ «АктаБанк» погодилося з цією пропозицією залишити нереалізоване нерухоме майно за собою, але жодних сум на депозитний рахунок ДВС після цього сплачено не було.

Також суди не звернули уваги на те, що державним виконавцем було проігноровано вимоги частини сьомої статті 61 Закону № 1404-VIII, відповідно до якої у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. Натомість, листом від 23 травня 2017 року стягувачу знову було запропоновано залишити нерухоме майно за собою в рахунок непогашених зобов`язань за ціною третіх торгів та внести на депозитний рахунок ВДВС 18 327,29 грн, які були внесені відповідачем лише 14 липня 2017 року, що єпорушенням частини восьмої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Все це призвело до затягування процесу реалізації нерухомого майна, тобто до штучного заниження його ціни через суттєві порушення законодавства, що регулює процес примусової реалізації майна.

Крім того, акт, відповідно до якого відбулася реєстрація права власності на нерухоме майно за відповідачем, не було посвідчено начальником ВДВС, а містив лише підпис державного виконавця, що є безумовною підставою для відмови у реєстрації права власності.

Судами попередніх інстанцій застосовано норми статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та висновки щодо відповідності йому дій органу ДВС відносно передачі майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості всупереч та без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 206/2421/16-ц, провадження № 61-12527св18.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року Новокодацький ВДВС м. Дніпраподав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржені судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Також зазначив, що всі дії державного виконавця направлені на виконання вимог виконавчих документів проведені відповідно з вимогами чинного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржені судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

На момент передачі спірного нерухомого майна на електронні торги був чинним Закон № 606-ХІV, згідно з частиною першою статті 62 якого реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон № 1404-VIIІ.

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1404-VIIІ майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом. Якщо оцінка (уцінка) арештованого майна не проведена до набрання чинності цим Законом, вона проводиться в порядку, визначеному цим Законом.

Ураховуючи, що спірне нерухоме майно було передано на реалізацію у серпні 2016 року, тобто до набрання чинності Законом № 1404-VIIІ, то порядок реалізації повинен визначатись відповідно до вимог попереднього Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, відповідно до пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1404-VIIІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Судом установлено, що на виконанні у Новокодацькому ВДВС м. Дніпра перебувало виконавче провадження № 50838753 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 153 569 грн 17 коп.

30 травня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, яким описано нерухоме майно, належне боржнику на праві власності, а саме 1/2 частину нежилої будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по АДРЕСА_1 .

Того самого дня державним виконавцем призначено експерта для участі у виконавчому провадженні, яким 16 червня 2016 року надано звіт з визначення ринкової вартості арештованого майна у розмірі 268 000,00 грн, за якою були призначені електронні торги.

Об`єкт нерухомого майна - 1/2 частину нежилої будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по АДРЕСА_1 передано на реалізацію у серпні 2016 року.

Згідно з протоколами електронних торгів від 02 вересня 2016 року

№ 194853, від 01 жовтня 2016 року № 201806 та від 11 листопада 2016 року № 211147 торги з реалізації зазначеного майна тричі призначалися, проте не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

22 грудня 2016 року та 23 травня 2017 року державним виконавцем направлені стягувачу повідомлення про непроведення реалізації арештованого майна із пропозицією залишити за собою вказане майно.

Виявивши бажання залишити за собою нереалізоване майно, ПАТ «АктаБанк» 14 червня 2017 року сплатило на рахунок органу ДВС різницю між ціною нерухомого майна та сумою боргу в розмірі 18 327,29 грн.

27 червня 2017 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпра складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною.

Постановою державного виконавця від 06 липня 2017 року виконавче провадження № 50838753 закінчено.

03 серпня 2017 року приватним нотаріусом було зареєстровано право власності за ПАТ «Актабанк» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

02 липня 2019 року відбулися торги щодо продажу об`єкту нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про що оформлено протокол електронного аукціону. Переможцем аукціону став ОСОБА_2 .

Пропозиція державного виконавця стягувачу про залишення за собою нереалізованого майна здійснена після набрання чинності Законом № 1404-VIIІ, а, відтак, зважаючи на розмежування правового регулювання спірних правовідносин у залежності від того, коли була розпочата «виконавча дія», а не «виконавче провадження», така передача майна відповідно до пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1404-VIIІ повинна бути здійснена уже з урахуванням положень цього Закону.

Відповідно до частин першої, шостої, дев`ятої статті 61 Закону № 1404-VIIІ реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Ураховуючи, що передача нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу була проведена у червні 2017 року, тому така виконавча дія проведена з дотриманням вимог чинних частин шостої, дев`ятої статті 61 Закону № 1404-VIIІ й майно передано стягувачу за ціною третіх електронних торгів.

Наведені преюдиційні обставини встановлені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 185/10205/17-ц (провадження № 61-14090св19), тому відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи.

Також згідно з частиною шостою статті 57 Закону № 1404-VIIІ звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Таким чином, встановивши вказані обставини справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що під час проведення реалізації арештованого майна державний виконавець правильно застосував норми нового Закону України «Про виконавче провадження», які регламентують новий порядок реалізації арештованого майна, для завершення процедури реалізації та завершення виконавчого провадження в цілому.

Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про неврахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 206/2421/16-ц (провадження № 61-12527св18), оскільки до спірних відносин у зазначеній справі підлягав застосуванню Закон № 606-ХІV.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог

статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в місцевому та апеляційному судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць