Справа № 598/752/16-ц
провадження № 2/598/22/2021
РІШЕННЯ

іменем України

"28" січня 2021 р. Збаразький районний суд

Тернопільської області у складі:

головуючого судді Олещука Б.Т.

з участю секретаря Демчук О.М., представника позивача Панькова О.П., відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Свиріпи-Депутат В.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Збаразького районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 21 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі дві тисячі гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 17133,07 грн, з яких: 1964,84 грн - заборгованість за кредитом, 11076,18 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2800 грн - заборгованість за пенею та комісіями, 500 грн - штраф (фіксована частина), 792,05 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 ..

Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно №598/752/16-ц.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на ті ж обставини і просив суд позов задовольнити. При цьому також пояснив, що згідно виписки по кредиту ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами в магазинах.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Свиріпа-Депутат В.З., у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволені позову. При цьому відповідач ОСОБА_1 пояснила, що інших банківських карточок від ПриватБанку, крім зарплатної, вона не отримувала. Однак, підписи у заяві від 21.08.2013 (т.1 а.с.203), довідці про умови кредитування від 21.08.2013 (т.1 а.с.94), дійсно виконані нею особисто. Також це вона зображена на фотографії з банківською карточкою від ПриватБанку (т.1 а.с.73). Спірний договір від 21 серпня 2013 року вона не оспорювала в суді і не буде оспорювати.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

16 червня 2016 року рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.75-77).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року рішення Збаразького районного суду Тернопільської області залишено без змін (т.1 а.с.115-119).

23 травня 2018 року постановою Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду, рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 16.06.2016 та ухвала апеляційного суду Тернопільської області від 23.08.2016 скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.150-152).

19 липня 2018 року ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області дану цивільну справу прийнято до провадження судді Олещука Б.Т. та призначено підготовче засідання справи (т.1 а.с.160).

10 червня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Свиріпи-Депутат В.З. про витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналів письмових доказів, які подані у копіях, а саме заяви позичальника та засвідченої копії паспорта відповідача (т.1 а.с.191).

10 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, адвоката Свиріпи-Депутат В.З., в якому вона просить у задоволенні даного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити, оскільки кредитні зобов`язання між сторонами не виникали, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні (т.1 а.с.192-195).

05 вересня 2019 року ухвалою Збаразького районного суду клопотання представника позивача адвоката Свиріпи-Депутат В.З. про витребування доказів задоволено та зобов`язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подати у строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області оригінали документів, а саме: анкету-заяву від 21.08.2013 ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про приєднання до умов і правил надання банківських послуг (додаток до позовної заяви №3), засвідчену копію паспорта відповідача ОСОБА_1 (додаток до позовної заяви №6) (т.1 а.с.205).

30 липня 2020 року на адресу суду від представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли письмові пояснення щодо причин тривалого строку подання оригіналів доказів, в якому зазначено, що позивач не відмовлявся від подачі оригіналів доказів, а надання оригіналу заяви анкети, поза строками викликані тим, що даний документ підлягав для передання до архівного зберігання, оскільки укладений в серпні 2007 року та з приводу чого його пошук був ускладненим, також на термін подачі документа вплинула завантаженість архівної установи, тому позивач жодним чином не міг вплинути на час пошуку документу (т.1 а.с.243-244).

Ухвалою Збаразького районного суду від 03 грудня 2020 року у даній цивільній справі проведено підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду (т.2 а.с.16-22).

Заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 21.08.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ППРИВАТБАНК», укладено договір, який складається з анкети-заяви про приєднання з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн.

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 29 лютого 2016 року становить 17133,07 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту 1964,84 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами 11076,18 грн, заборгованості за пенею та комісією 2800 грн, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), та 792,05 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 21 серпня 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 серпня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в своїх рішеннях вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем витяг із Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 №342/180/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» « 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи і не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S.W.проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому, на думку суду, відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Посилання у судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 на те, що вона не користувалася кредитними коштами ПАТ КБ «ПриватБанк», суд оцінює критично, оскільки оглянутими у судовому засіданні підписаними особисто ОСОБА_1 заявою від 21.08.2013 (т.1 а.с.203), довідкою про умови кредитування від 21.08.2013 (т.1 а.с.94), а також дослідженими у судовому засіданні розрахунком заборгованості за договором від 21.08.2013 (т.1 а.с.5), наданою позивачем фотографією ОСОБА_1 з банківською карточкою від ПриватБанку (т.1 а.с.73), інформацією та випискою від 01.07.2016 по картковому рахунку (т.1 а.с.89-93), в сукупності підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом зняття готівки в банкоматах, поповнення мобільних телефонів, купівлі товарів у магазинах.

Крім того, суд враховує, що на виконання у даній справі постанови від 23.05.2018 Верховного Суду, спірний договір від 21 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачем у даній справі не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним і не буде відповідачем оспорюватися і визнаватися у судовому порядку недійсним.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача в користь позивача слід стягнути заборгованість по договору від 21.08.2013 на загальну суму 1964,84 грн.

Враховуючи те, що Умови та правила, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача (позичальника), тому суд вважає, що такі Умови/Правила/Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, в зв`язку з чим слід відмовити у стягненні з відповідача 11076,18 грн заборгованості за процентами по користуванню кредитом, 2800 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн заборгованості по штрафу (фіксована частина), 792,05 грн заборгованості по штрафу (процентна складова).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1378 гривень сплаченого судового збору. При цьому, суд бере до уваги платіжне доручення за №PROM9B84TZ від 09.04.2016 про сплату позивачем судового збору в розмірі 1378 гривень (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 549-551, 610, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, договором від 21 серпня 2013 року, ст.ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1964,84 грн (одну тисячу дев`ятсот шістдесят чотири гривні 84 копійок) заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1378 грн (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) сплаченого судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження даного рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини даного рішення суду складені, підписані і проголошені суддею 28 січня 2021 року.

Дане повне рішення суду складено і підписано суддею 08 лютого 2021 року.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження вул.Грушевського, будинок №1Д, м.Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя Богдан Олещук