ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 151863,78 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.09.2015 року складає 3 300 000,00 грн., а також подав заяву про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову від 13 липня 2021 року позивач просив накласти арешт на: все рухоме й нерухоме майно, що належить відповідачам в рамках заявлених позовних вимог - заборгованість в розмірі 363868.54 [Долар США], що за курсом 27.29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.07.2021 року складає 9929972.46 грн.; грошові кошти/рахунки в банках країни як фізичної так і юридичної особи (незалежної індивідуальної діяльності), що належать відповідачам; картини відповідача ОСОБА_1 із забороную в подальшому їх продажу та вилучення їх на зберігання Банку (адреса зберігання АТ КБ "ПРИВАТБАНК" м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 55 (2 поверх) та/або м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) шляхом арешту використання сайту angy.com.ua, з якого здійснюється продаж картин; тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон в тому числі вилученні закордонних паспортів відповідачів.

Також в заяві позивач просив обмежити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань, в тому числі у вилученні закордонних паспортів відповідачів; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області видачу відповідачам паспорта/проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань; вжити заходів для термінового виконання ухвали про забезпечення позову.

Вказана заява про забезпечення позову мотивована тим, що найчастіше за порушенням зобов`язань перед банком відбувається вчинення відповідачами всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачам майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Крім того, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобов`язань, як виїзд за межі України. Такий спосіб унеможливлює реальне виконання рішення суду, оскільки Державна виконавча служба не має можливості ознайомлювати боржника з його правами та рухом виконавчого провадження. З огляду вважаємо, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

В ході відпрацювання проблемної заборгованості Банку стало відомо що ОСОБА_1 має карту MasterCard World Elite НОМЕР_2 та вільно користується послугами банку, на картці НОМЕР_1 наявні власні кошти в розмірі 171710.00 грн., щодня здійснює поза транзакцій цієї картки (через ТСО готівкою здійснює платежі в рахунок сторонніх організацій) та провадить незалежну підприємницьку діяльність у вигляді "АРТКАФЕ", щоразу виїжджає за межі країни та виставляє на аукціоні свої картини, ці відомості містяться офіційно на сайтах міста Дніпра, Києва (в загалом в мережі інтернет), та також є наявність власних коштів на рахунках в інших банках.

Позивач також вказує на те, що у відповідності зі ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» і пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. № 231 громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта/проїзного документа у разі, коли: діють договірні чи інші невиконані зобов`язання, - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, чи забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; щодо нього подано цивільний позов до суду, - до закінчення провадження у справі. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої вищезазначеної статті. Відповідно до пункту 24 Постанови № 231 у разі виявлення підстав, зазначених у пункті 22 цих Правил, раніше виданий паспорт/проїзний документ може бути тимчасово затримано або вилучено. Згідно з 3 абзацом пункту 7 Наказу Міністерства внутрішніх справ України Про затвердження Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини» від 21 грудня 2004 року № 1603 у разі, якщо один з паспортів / проїзних документів втрачений чи вилучений (зданий), відмітка про це вноситься на четверту чи п`яту сторінку того документа, що залишився в користуванні заявника. Згідно пункту 25 Постанови № 231 у випадках, зазначених у пунктах 22 і 24 цих Правил, тимчасове затримання та вилучення паспортів/проїзних документів здійснюється за рішенням суду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову у спосіб, зазначений позивачем; не надано доказів наявності у власності відповідачів будь-якого рухомого та нерухомого майна із зазначенням його вартості, відкритих відповідачами грошових рахунків в будь-яких банківських установах з наявними на них грошовими коштами із зазначенням їх розміру; не надано доказів необхідності накладення арешту на картини із забороною в подальшому їх продажу та вилучення їх на зберігання Банку, а також доказів того, що відповідачем дійсно здійснюється їх продаж та отримується прибуток з їх продажу. Також суд вказав, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді обмеження права виїзду за кордон відповідачів може ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, а також не надано доказів того, що відповідачі мають паспорта громадян України для виїзду за кордон і що вони намагатимуться покинути територію України з метою невиконання зобов`язань перед банком та в подальшому будуть ухилятися від виконання рішення суду. Крім того, суд вказав, що позивач просить зобов`язати виконати певні дії відділ, якого наразі не існує в зв`язку з його реорганізацією та зміною найменування.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що ОСОБА_1 належить паркувальне місце, нежиле приміщення, земельна ділянка та дві квартири. Апелянт вказує, що боржник має можливість здійснити відчуження вказаної нерухомості без подальшого погашення боргу за кредитом. Крім того, апелянт вказує, що боржниця періодично виїжджає за межі країни та виставляє на аукціоні свої картини.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що Банком до заяви про забезпечення позову не додано жодного доказу на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову у спосіб, зазначений позивачем; не надано доказів наявності у власності відповідачів будь-якого рухомого та нерухомого майна із зазначенням його вартості, не надано доказів відкритих відповідачами грошових рахунків в будь-яких банківських установах з наявними на них грошовими коштами із зазначенням їх розміру; не надано доказів необхідності накладення арешту на картини із забороною в подальшому їх продажу та вилучення їх на зберігання Банку, а також доказів того, що відповідачем дійсно здійснюється їх продаж та отримується прибуток з їх продажу. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідачами наразі здійснюються будь-які дії, спрямовані на відчуження будь-якого належного їм (з зазначеного в заяві про забезпечення позову) майна; в заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування наявності фактичних обставин, зважаючи на предмет позову та зазначені у позові підстави, з якими позивач пов`язує застосування вказаних ним у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення позову.

Крім того, у заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на все належне відповідачам рухоме та нерухоме майно в межах суми стягнення, при цьому доказів вартості цього майна суду не надано.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов вірного висновку про неможливість при вирішенні питання про забезпечення позову здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, в заяві про забезпечення позову позивач, серед інших вимог, просив направити до відповідного органу реєстрації обтяжень заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме майно, що належить відповідачам, при цьому будь-яке обґрунтування цих вимог із посиланням на докази, в заяві відсутнє.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення; направлення до відповідного органу реєстрації обтяжень заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам.

Крім того, у даній заяві про забезпечення позову позивач просить обмежити відповідачам у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань.

Згідно ч. 3 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 441 ЦПК України, в редакції, яка діє на час розгляду даної заяви, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у редакції від 10.12.2015 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон, а не обмеження право виїзду за межі України.

Так, дійсно Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Встановивши, що дана справа наразі ще не розглянута судом по суті, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність у відповідачів лише самого кредитного зобов`язання перед банком не є виключною підставою для задоволення заяви позивача на звернення до суду з вимогами про їх обмеження у праві виїзду за кордон.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 належить паркувальне місце, нежиле приміщення, земельна ділянка та дві квартири. Апелянт вказує, що боржник має можливість здійснити відчуження вказаної нерухомості без подальшого погашення боргу за кредитом. Крім того, апелянт вказує, що боржниця періодично виїжджає за межі країни та виставляє на аукціоні свої картини, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали. Суд першої інстанції на вказані твердження дав чіткі та обґрунтовані відповіді, які відповідають нормам чинного законодавства.

Більш того, колегія суддів не може взяти до уваги наданий до апеляційної скарги Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, так як апелянтом порушено порядок подання доказів. Надавши до апеляційного суду нові докази по справі, позивач жодним чином не обґрунтував та не підтвердив за допомогою належних засобів доказування факт неможливості подання ним таких доказів до суду першої інстанції, що в свою чергу унеможливлює їх прийняття судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко