Провадження № 22-ц/4808/133/21
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Ковалюк І.П. 30 жовтня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 5 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення належної заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов`язати відповідача провести із ним розрахунок у передбачений чинним законодавством спосіб, стягнути на його користь невиплачену заробітну плату, а саме: невиплачений посадовий оклад за період із 02.01.2018 року по 12.03.2019 року в розмірі 24986,00 грн., невиплачену частину заробітної плати за травень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року в сумі 2111,26 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 171528,74 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 5 січня 2018 року позивача було прийнято на роботу на посаду менеджера Прикарпатського РУ Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». 28.02.2019 року його було звільнено із займаної посади за власним бажанням.

Починаючи із дня звільнення і до теперішнього часу відповідач всупереч вимог чинного законодавства не видає йому довідку про середньомісячну заробітну плату, яка б відповідала дійсності, та не провів із ним повного розрахунку.

Зазначає, що згідно Довідки №20.1.0.0.0/7-201902/1441 від 28.02.2019 року його посадовий оклад складає 0,00 грн., а відповідно до п. 6.1. Трудового договору від 04.01.2018 року за виконання роботи протягом місяця працівнику виплачується заробітна плата в розмірі посадового окладу відповідно до штатного розпису. Тобто його заробітна плата впродовж кожного місяця перебування в трудових відносинах із відповідачем становила 0,00 грн., а грошові кошти, які йому виплачувались, були не його посадовим окладом, а так званими «бонусами» за виконану впродовж попереднього місяця роботу.

Вважає, що вказане свідчить про грубе порушення вимог чинного законодавства про оплату праці. На його думку відповідач не мав законних прав на визначення за ним посадового окладу в розмірі 0,00 грн., а повинен був встановити та щомісяця виплачувати посадовий оклад у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути невиплачену йому заробітну плату за період з 02.01.2018 року по 28.02.2019 року з розмірі 24986,00 грн. (1762,00 грн. (прожитковий мінімум станом на 2018 рік) * 12 місяців та 1921,00 грн. (прожитковий мінімум станом на 2019 рік) * на 2 місяці).

Крім того, відповідачем у відповідь на запити позивача була надана Довідка про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 25.03.2019 №20.1.0.0.0/7-190325/713 та Довідка про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 05.04.2019 №20.1.0.0.0/7-190405/1112, згідно яких жодної інформації про нараховану заробітну плату за лютий 2019 року йому надано не було.

Також йому була надана Довідка від 28.02.2019 року №20.1.0.0.0/7- про місце роботи та дохід за період. У вказаній довідці та інформації, наведеній в Додатках 5 та 6 є невідповідність щодо нарахованої йому зарплати за травень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року. У зв`язку з вищезазначеним він звернувся до Пенсійного фонду за відповідною випискою. Аналізуючи одержану виписку з Пенсійного фонду України форми ОК-7 щодо індивідуальних відомостей про нього як застраховану особу (Додаток 8), ним було виявлено аналогічні розбіжності щодо нарахованої та виплаченої йому заробітної плати.

У зв`язку з тим, що відповідачем не надано йому довідку про проведений розрахунок та не включено інформацію про виплачену заробітну плату за лютий 2019 року у Додатках 5 та 6, провести точний розрахунок не є можливим. Згідно даних Додатку 8, нарахована йому зарплата становить 8635,90 грн., а згідно виписки по банківській картці (додаток 9) він отримав заробітну плату в розмірі 7872,66 грн.

Крім того, згідно даних Додатку 9 впродовж березня та квітня 2019 року відповідачем нараховувалась зарплата на його картку в сумі 780,80 грн. (25.03.2019 року) та 920,75 грн. (01.04.2019 року), що підтверджує факт того, що повний розрахунок з ним у день звільнення проведений не був.

Вказує, що фактично нарахована заробітна плата за останні два місяці (січень-лютий 2019 року) згідно виписки Пенсійного фонду становить 27687,90 грн. Кількість фактично відпрацьованих робочих днів за останні два місяці роботи (січень-лютий 2019 року) становить 41 день (21 день у січні + 20 днів лютому). Тому розмір середньоденної заробітної плати - 675,31 грн. Затримка розрахунку - 254 дні, у зв`язку з чим середній заробіток за час затримки розрахунку становить 171528,74 грн.

Зважаючи на вищенаведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що він був належним чином обізнаний із умовами праці, визначеними у Трудовому договорі від 04.01.2018 року та Наказі про прийняття на роботу від 29.12.2017 року, в тому числі з умовами про оплату праці, оскільки був ознайомлений та підписав в програмному комплексі «ПриватДок» 04.01.2018 року Наказ про прийняття на роботу, суперечить дійсності. Зазначає, що він був ознайомлений та підписував тільки Трудовий договір та Договір про повну матеріальну відповідальність від 04.01.2018 року, а в Наказі від 29.12.2017 року відсутній його підпис як електронний, так і власноручний.

Зауважує, що зі змісту Наказу про прийняття на роботу від 29.12.2017 року вбачається, що він виданий на підставі Договору про повну матеріальну відповідальність та Трудового договору, які підписані ним 04.01.2018 року, що свідчить про те, що він не міг бути виданим на підставі цих договорів та є фіктивним. А на долучених банком скрін-шотах з програмного комплексу «ПриватДок» відсутні зміст та текст даного Наказу, будь-яка інформація щодо окладу у розмірі 0,00 грн. та інформація про те, що він його підписав.

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановив, що різниця в доходах зумовлена тим, що відповідно до встановленого в банку регламенту виплати заробітної плати 90% змінної винагороди після утримання податків та зборів виплачується на зарплатну картку працівника - картку для виплат, а 10% - на бонусний рахунок картки «Універсальна». Разом з тим, згідно виписки з банку по його рахунку «Бонус+» вбачається відсутність надходжень сум у розмірі 10% від заробітної плати на цей рахунок.

Крім того, згідно статті 95 КЗпП кожному гарантовано мінімальну заробітну плату за будь-якою системою оплати праці, чого також не було враховано судом.

Зазначає, що станом на даний час середній заробіток за час затримку розрахунку становить 297136,40 грн.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2020 року та постановити нове, яким стягнути на його користь невиплачену заробітну плату за період з 02.01.2018 року по 28.02.2019 року в розмірі 24986,00 грн.; невиплачену частину заробітної плати за травень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року в сумі 2111,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку станом на час звернення з апеляційною скаргою у розмірі 297136,40 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що в Наказі про прийняття на роботу від 29.12.2017 року визначено, що оклад працівнику не встановлено (регіональний коефіцієнт - 0,00, група преміювання - 179 СС, графік 2 - 40-год. робочий тиждень з 08:30, оклад - 1, заробітна плата нараховується та виплачується за методикою, визначеною для працівників напряму «Credit Collection» за 179 групою преміювання). Матеріалами справи підтверджується виплата ОСОБА_1 заробітної плати, тому доводи апеляційної скарги про те, що заробітна плата складала 0,00 грн. є неправдивими. Крім того, щомісяця заробітна плата, яка нараховувалась позивачу була значно більшою за мінімальну. Також вказує, що згідно розрахункових листків за період з лютого 2018 року по березень 2019 року загальна сума нарахованої заробітної плати становить 178192,26 грн., що збігається із загальною сумою нарахованої заробітної плати за цей період згідно із відомостями Пенсійного Фонду України. Більше того, позивач всупереч норм процесуального права в апеляційній скарзі збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який ним невірно розрахований. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача - адвокат Рокетська С.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі Наказу №Э.DN-КП-2017-9398546 від 29.12.2017 року був прийнятий на роботу в Прикарпатське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», напрямок «Сredit Collection», на посаду спеціаліста по обробці проблемної заборгованості Hard Collection РП / менеджер. Дата початку роботи - 02.01.2018 року з випробувальний терміном до 02.04.2018 року (т. 1, а.с. 6, 83-84, т. 2, а.с. 10).

Відповідно до копії Трудового договору від 04.01.2018 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (далі - Трудовий договір) працівник приймається на роботу на посаду менеджера. Договір між банком і працівником укладається терміном на один рік і діє з 02.01.2018 року по 02.01.2019 року. Якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини продовжуються і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, договір стає безстроковим. З моменту підписання договору 3 місяці є для працівника випробувальним терміном (т. 1, а.с. 16-18, т. 2, а.с. 4-9).

Пунктом 6 Трудового договору передбачено, що за виконання роботи протягом місяця працівникові виплачується заробітна плата в розмірі посадового окладу відповідно до штатного розкладу. Посадовий оклад підвищується за умови сумлінної та ефективної роботи в порядку, встановленому внутрішніми нормативними актами «Банку», що регулюють питання оплати праці. Працівник за результатами своєї роботи одержує доплати та премії в порядку, встановленому внутрішніми нормативами банку, що регулюють питання оплати праці. Розмір і система оплати праці можуть бути переглянуті відповідно до внутрішніх нормативно-розпорядчих документів банку та діючого законодавства України.

Відповідно до копії Довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 28.02.2019 року №20.1.0.0.0/7-201902/1441 оклад ОСОБА_1 складає 0,00 грн. (т. 1, а.с. 7).

Згідно копій довідок про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) від 25.03.2019 року №20.1.0.0.0/7-190325/0713 та від 05.04.2019 року №20.1.0.0.0/7-190405/1112, наданих позивачу для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, його заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок, за лютий 2018 року становила 8687,81 грн., за березень 2018 року - 19611,79 грн., за квітень 2018 року - 3650,80 грн., за травень 2018 року - 14189,97 грн., за червень 2018 року - 12440,72 грн., за липень 2018 року - 9360,56 грн., за серпень 2018 року - 10390,45 грн., за вересень 2018 року - 22191,77 грн., за жовтень 2018 року - 20298,90 грн., за листопад 2018 року - 14144,78 грн., за грудень 2018 року - 12818,79 грн., за січень 2019 року - 18137,55 грн. Усього - 165923,89 грн. Періоди загального захворювання: 30.05.2018 року - 01.06.2018 року, 26.12.2018 року - 04.01.2019 року; відпустки без збереження заробітної плати: 30.03.2018 року, 27.04.2018 року, 15.06.2018 року, 03.10.2018 року, 26.10.2018 року, 18.01.2019 року (т. 1, а.с. 8-11).

Відповідно до копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 28.02.2019 року №20.1.0.0.0/7-201902/1439 дохід ОСОБА_1 за період з 05.01.2018 року по 31.01.2019 року складає 168574,00 грн. (т. 1, а.с. 12).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 . Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-7) від 31.07.2019 року заробіток позивача за 2018 рік складає 149521,41 грн., за 2019 рік - 28670,85 грн. (т. 1, а.с. 13).

Як вбачається з копії повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 01.11.2019 року №20.1.0.0.0/7-190524/2165, наданого у відповідь на лист Головного управління Держпраці у Київській області від 06.05.2019 року, ОСОБА_1 працював в АТ КБ «ПриватБанк» з 02.01.2018 року по 28.02.2019 року. При прийнятті на роботу йому було встановлено відрядну систему оплати праці, що передбачає виплату заробітної плати в залежності від обсягу виконаних робіт. За час роботи належна йому заробітна плата виплачувалась у повному обсязі. При звільненні працівникові нараховано та виплачено належні кошти, в тому числі компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Заборгованості по виплаті заробітної плати перед працівником банк не має (т. 1, а.с. 85-87).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті на роботу позивачу було обумовлено встановлення відрядної системи оплати праці без фіксованого посадового окладу, а матеріалами справи підтверджується, що за період роботи йому виплачувалась заробітна плата за результатами виконаної роботи у розмірах вище встановленої мінімальної заробітної плати за умови виконання ним нормативу погашення проблемної заборгованості, встановленого внутрішніми документами банку. Загальна сума нарахованої заробітної плати за розрахунковими листками відповідає загальній сумі нарахованої заробітної плати за даними Пенсійного фонду України та даними у довідці про доходи. Заборгованість банку перед працівником з виплати заробітної плати відсутня. Також немає підстав для задоволення позову в частині про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні у зв`язку із відсутністю всіх необхідних складових для застосування відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України. При цьому позивач був ознайомлений із наказом про прийняття на роботу в системі електронного документообігу 04.01.2018 року та обізнаний із умовами праці, визначеними в трудовому договорі та наказі про прийняття на роботу, в тому числі з умовами про оплату праці. Факт неповного розрахунку з позивачем в день його звільнення не підтвердився.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що станом на період трудових відносин між відповідачем і позивачем банк не був стороною генеральної галузевих, регіональних угод і колективний договір не укладався, тому при вирішення питань, пов`язаних із оплатою праці слід виходити із укладеного між сторонами трудового договору.

Встановлено також, що в Наказі про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 29.12.2017 року визначено, що оклад працівнику не встановлено (регіональний коефіцієнт - 0,00, група преміювання - 179 (СС), графік 2 - 40-год. робочий тиждень з 08:30; оклад - 1 оклад); заробітна плата нараховується та виплачується за методикою, визначеною для працівників напряму «Сredit Collection» за 179 групою преміювання (т. 1, а.с. 83-84, т. 2, а.с. 10).

Локальними нормативними документами, які регламентують систему та порядок оплати праці банку є Положення про управління мотивацією співробітників Приватбанку (далі - Положення) та для працівників напрямку «Сredit Collection» наказ №СП-2017-9147235 від 15.12.2017 року «Про введення відрядної системи оплати праці для справі робітників напрямку «Сredit Collection» РП (спеціалізація hard collection), внесення змін до штатного розкладу» (т. 1, а.с. 88-95).

Відповідно до п. 5 Положення в банку застосовується наступні види оплати праці: погодинна - оплата праці пропорційно відпрацьованому часу, відрядна - оплата пропорційно обсягам виконаних робіт.

Згідно п. 6 Положення постійна частина компенсаційного пакету працівників Приватбанку включає в себе: а) тарифний оклад - для погодинної оплати; б) відрядні розписки за одиницю обсягу виконаних робіт - для відрядної оплати.

Наказом №СП-2017-9147235 від 15.12.2017 року затверджено Методику відрядної оплати праці спеціалістів з відпрацювання проблемної заборгованості Hard Сollection РП, встановлено групу преміювання для спеціалістів із відпрацювання проблемної заборгованості Hard Collection РП - 179 (т. 1, а.с. 96-97).

Згідно із цією Методикою спеціалісти із відпрацювання проблемної заборгованості Hard Сollection Напрямку Сredit Collection РП працюють на договірній формі оплати праці, їх дохід складається тільки із змінної частини (змінна винагорода, по закріплених активах в ПК МСС). Нормативом для спеціаліста із відпрацювання проблемної заборгованості такого напрямку є погашення проблемної заборгованості у розмірі 32000 (тридцять дві тисячі) грн. в місяць. Методикою передбачено розміри винагороди за кожну виконану дію на певному етапі роботи. Гранична сума погашень сукупно по клієнту, що підлягає оплаті змінної винагороди, складає 300 грн. винагорода за активами БПК (авто) виплачується тільки за фактом вилучення і постановки автомобіля на стояну банку або ж при повному погашенні прострочення. За іпотечними кредитами винагороду виплачуватимуть тільки за погашення прострочених платежів, а не всієї суми боргу.

Також Методикою передбачено, що співробітник може бути позбавлений змінної винагороди в повному обсязі або розмір такої змінної винагороди може бути знижений внаслідок порушення співробітником трудової дисципліни, а також порушення діючих стандартів, політик, процедур, технологій. Рішення про зниження або позбавлення змінної винагороди приймається з ініціативи лінійного керівника співробітника або керівника напрямку Сredit collection ГО в підсумковому наказі про виплату змінної винагороди.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за весь період роботи здійснювалось за відрядною системою оплати праці, тобто за результатами виконаних робіт, згідно із затвердженою в банку Методикою мотивації.

Що стосується посилань позивача на те, що він не був належним чином обізнаний про умовами праці, оскільки був ознайомлений та підписував тільки Трудовий договір та Договір про повну матеріальну відповідальність від 04.01.2018 року, а в Наказі від 29.12.2017 року його підпис відсутній, то слід зазначити наступне.

Так, згідно п. 9.1 Трудового договору підписанням трудового договору працівник підтверджує, що він ознайомлений з діючою в банку системою документообігу. Сторони домовилися, що підписані в програмних комплексах банку під логіном і паролем працівника документи прирівнюються до підписання таких документів у письмовій формі і мають юридичну силу.

Згідно із Правилами внутрішнього трудового розпорядку співробітників АТ КБ «ПриватБанк», затвердженими наказом №PR-2016-6530706 від 18.05.2016 року, в редакції, чинній на дату прийняття позивача на роботу, а також згідно із Положенням з діловодства та електронного документообігу АТ КБ «ПриватБанк», затвердженим рішенням Правління банку, протокол №45 від 28.10.2019 року, кадрове діловодство в банку здійснюється на базі системи електронного документообігу «ПриватДок», програмних комплексів «ПриватПерсонал», «Моя зарплата», «Путівник» та ін. Нормативний строк проходження всіх документів встановлюється автоматично відповідно до типу документу та стадії життєвого циклу. Наприклад: створення, розгляд, погодження (наказу, розпорядження чи доручення - 3-5 робочих днів), затвердження, виконання, термін відпрацювання виконавцями завдань. Ознайомлення працівників із документами (наказами, договорами, службовими записками та ін.) відбувається в СЕД «ПриватДок» шляхом підписання документів електронним підписом чи кваліфікованим електронним підписом (т. 2, а.с. 14-27).

Відтак Наказ при прийняття на роботу ОСОБА_1 від 29.12.2017 року №Є.DN-КП-2017-9398546 було видано в системі електронного документообігу «ПриватДок», присвоєно номер картки 9398546.

Як вбачається з наданих банком скрін-шотів картка документу №9398546 містить наказ від 29.12.2017 року, а також вкладені системні документи: Договір про повну матеріальну відповідальність та Трудовий договір. Зі змісту Трудового договору вбачається, що такий є додатком до наказу №Є.DN-КП-2017-9398546 від 29.12.2017 року.

Згідно списку додаткових виконавців в цій картці ОСОБА_1 відкрив та підписав документи 04.01.2018 року (т. 2, а.с. 12-13).

Таким чином висновки суду першої інстанції про те, що позивач був належним чином обізнаний із умовами праці, визначеними в трудовому договорі та наказі про прийняття на роботу, в тому числі з умовами про оплату праці, є законними та обґрунтованими.

Твердження позивача про порушення його трудових прав на гарантовано мінімальну заробітну плату суд також не бере до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 95 КЗпП України та ст. 3 ЗУ «Про оплату праці» оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати не є безумовною гарантією та вимагає від працівника виконання норми праці.

Схожих висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 11.02.2019 року у справі №736/675/17 (провадження №61-27571св18).

Крім того із розрахункових листків позивача вбачається, що практично щомісяця йому нараховувалась заробітна плата у загальній сумі значно більшій за розміри мінімальної заробітної плати за відповідний період. У розмірі, меншому за встановлений мінімальний розмір заробітної плати, заробітна плата позивачу була нарахована тільки у березні 2018 року, що зумовлено невиконанням ним нормативу погашення проблемної заборгованості, встановленої для спеціалістів із відпрацювання проблемної заборгованості Hard Collection РП Наказом №СП-2017-9147235 від 15.12.2017 року.

Оскільки підбиття підсумків роботи за кожний попередній місяць здійснюється по Напряму після завершення звітного місяця, заробітна плата за кожний звітний місяць виплачується на підставі затвердженого наказу про виплату винагороди по всьому Напряму «Credit Collection» у наступному за звітним місяці. Тобто, оплата за роботу у січні була здійснена у лютому 2018 року, і так далі щомісяця.

Відповідно до встановленого в банку регламенту виплати заробітної плати, 90% змінної винагороди після утримання податків та зборів виплачується на зарплатну картку працівника - картку для виплат, а 10% - на бонусний рахунок картки «Універсальна».

Так, за результатами роботи у січні 2018 року ОСОБА_1 було нарахована у лютому 2018 року заробітна плата на загальну суму 8687,81 грн.; відповідно у березні 2018 року - 19611,79 грн.; у квітні 2018 року - 3650,80 грн.; у травні 2018 року - 14189,97 грн.; у червні 2018 року - 12803,23 грн.; у липні 2018 року - 9360,56 грн.; у серпні 2018 року - 10390,45 грн.; у вересні 2018 року - 22191,77 грн.; у жовтні 2018 року - 20298,90 грн.; у листопаді 2018 року 14144,78 грн.; у грудні 2018 року - 12818,79 грн.; у січні 2019 року - 18137,55 грн.; у лютому 2019 року - 10923,50 грн.; у березні 2019 року - 982,36 грн. (т. 1, а.с. 149-163).

При цьому у червні 2018 року позивачу було додатково виплачено 240,20 грн. лікарняних за травень 2018 року, у лютому 2019 року - 1143,80 грн. та 228,76 грн. лікарняних за грудень 2018 року та 915,94 грн. - лікарняних за січень 2019 року (т. 1, а.с. 153, 161).

Загальна сума заробітної плати відповідно до розрахункових листів за лютий 2018 року - березень 2019 року становить 178192,26 грн., що відповідає сумі нарахованої заробітної плати за вказаний період згідно відомостей Пенсійного Фонду України, наданими позивачем.

Отже посилання сторони позивача на невиплату частину заробітної плати за травень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року також не знайшли свого підтвердження, а тому місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову і в цій частині.

Позивач не заперечував, що він регулярно отримував заробітну плату в АТ КБ «ПриватБанк», а його твердження про те, що згідно виписки з банку по його рахунку «Бонус+» вбачається відсутність надходжень сум у розмірі 10% від заробітної плати на цей рахунок не свідчать про те, що такі кошти не надходили на бонусний рахунок картки «Універсальна».

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від вимог про виплату заборгованості по заробітній платі, і з огляду на вищевикладене теж не підлягають до задоволення.

Таким чином оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування з наведених апелянтом доводів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2020 року - без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином позивач не звільнений від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2572 грн. 94 коп.

Враховуючи категорію даної справи, що виникає з трудових правовідносин, а також положення частини шостої статті 19 ЦПК України щодо віднесення її до малозначних, в силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судове рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2572 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 94 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 8 лютого 2021 року.