22-ц/804/503/21
263/4705/16-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року місто Маріуполь

справа №263/4705/16-ц

провадження № 22-ц/804/503/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Скрипниченко Т.І. від 03 червня 2016 року, в якому ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2016 року виправлена описка,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнень, просила розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №103, та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 10 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька ОСОБА_4 . Однак спільне життя з відповідачем не склалося, перестали розуміти один одного, різні інтереси, немає взаєморозуміння у сім`ї, у зв`язку з чим виникали часті сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 червня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Розірвано шлюб, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 10 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №103, які мають неповнолітніх дітей.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 червня 2016 року виправлено описку у вказаному рішенні суду із зазначенням «1/2 частки з усіх видів заробітку».

Суд першої інстанції, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивачки, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України. Відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаним про судовий розгляд, реалізував своє диспозитивне право на участь у справі та надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу дітям у визначеному позивачем розмірі, який є обгрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дітей.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 03 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач з позивачкою та дітьми до березня 2019 року фактично жили разом за адресою: АДРЕСА_1 .

З 15 січня 2019 року з його заробітної плати почали утримувати частину грошових коштів. У березні того ж року від державного виконавця дізнався про виконавчий лист суду від 2016 року про стягнення з нього аліментів на дітей, яких він і так утримував. З`ясовувавши з дружиною факт стосовно розірвання шлюбу без його відома та питання щодо аліментів, остання пояснила, що має іншого чоловіка, з яким хоче жити разом.

Вказує, що про існування даної справи та про рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2016 року до березня 2019 року не знав, суд не надсилав копію позовної заяви, не повідомляв належним чином про судові засідання та не повідомив належним чином про оскаржуване рішення суду.

У позовній заяві зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_2 , проте м. Докучаєвськ віднесено до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідно до розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». На офіційному сайті Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області та у матеріалах справи відсутні оголошення про виклик до суду, про постановлення відповідних судових рішень.

Наявну у матеріалах справи без належної реєстрації друковану заяву від 31 травня 2016 року про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог він не підписував. При цьому ставить на увагу, що аналогічні по формі та змісту друковані заяви наявні і від імені позивача, тобто вони зроблені однією і тією ж самою особою.

Зазначає, що до березня 2019 року вони з позивачкою та дітьми проживали разом як одна сім`я, він утримував дружину та дітей, оскільки остання не працювала. Якщо б суд повідомив про судове засідання, то він міг би скористатися правом подання доказів щодо фактичного утримання дітей. Додатковим доказом спільного проживання та утримання дітей є те, що позивачка звернулася до виконавчої служби лише після спливу трьох років.

Крім того, суд не врахував його майнового стану та факту того, що на момент постановлення рішення суду він не працював і не мав можливості у такому розмірі сплачувати аліменти.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористалася.

Короткий зміст судових рішень

Постановою апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивачки, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, апеляційний суд погодився з висновками про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаним про судовий розгляд, реалізував своє диспозитивне право на участь у справі та надав заяву про розгляд справи без його участі.

Апеляційний суд також погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний та спроможний надати матеріальну допомогу дітям у визначеному позивачем розмірі, який є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дітей.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд не погодився з висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 був обізнаний про судовий розгляд, оскільки 31 травня 2016 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності і реалізував своє диспозитивне право на участь у справі, адже зазначена заява не містить даних про дату і час проведення судового засідання, у справі перед цією заявою відсутні будь-які данні, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 у встановлений законом порядок повідомлявся про день, час і місце судового засідання, в якому було ухвалено рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Пономарьова О.М. (доповідач), Гаврилова Г.Л., Зайцева С.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Пономарьова О.М. (доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 12 січня 2021 року справу призначено до розгляду Донецьким апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

10 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №103, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджує копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , видані відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до довідки від 20 листопада 2014 року № ОСОБА_1 взята на облік внутрішньо переміщеної особи, з якою прибули ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду з позовом в квітні 2016 року, ОСОБА_1 зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, перестали розуміти один одного, різні інтереси, немає взаєморозуміння у сім`ї, у зв`язку з чим виникали часті сварки і фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2014 року, тому просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі ? частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі, в той час, як обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини, судом першої інстанції допущено порушення процесуального права.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, зокрема те, що фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені, продовження шлюбу суперечить права та інтересам позивачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, яке у відповідності до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, який обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.

Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Аналіз матеріалів справи свідчить про відсутність в них відомостей про направлення судом першої інстанції та отримання відповідачем ОСОБА_2 судових повісток про виклик в судове засідання на 08 год. 30 хв. 03 червня 2016 року, в якому ухвалено рішення суду першої інстанції.

Тобто, ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Апеляційний суд не може погодитись з висновком суду про те, що ОСОБА_2 був обізнаний про судовий розгляд, оскільки 31 травня 2016 року подавав заяву про розгляд справи у його відсутності і реалізував своє диспозитивне право на участь у справі, адже зазначена заява (а.с. 22) не містить даних про дату і час проведення судового засідання, у справі перед цією заявою відсутні будь-які дані (супровідні листи, повідомлення про вручення повістки), які би свідчили про те, що ОСОБА_2 у встановлений частиною шостою статті 128 ЦПК України повідомлявся про день, час і місце судового засідання, в якому було ухвалене рішення суду першої інстанції.

Подання відповідачем заяви про розгляд справи за його відсутності не виключає необхідності повідомляти його про дату, час і місце судового засідання.

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та ухвалив рішення без будь-яких доказів його належного повідомлення про день, час та місце судового засідання, про що відповідач зазначав у своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, та що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Суд встановив, що сімейні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, на примирення сторони не згодні, відновлення сім`ї є неможливим, спір між сторонами щодо місця проживання дітей відсутній, діти проживають з матір`ю, з часу звернення позивача до суду минуло більше 4 років, через що апеляційний суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Враховуючи, що в сімейних відносинах необхідно дотримуватись паритетних засад, відносини повинні будуватись на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що з позивачкою ОСОБА_1 проживають двоє малолітніх дітей, батьком яких є відповідач, а тому, виходячи з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення малолітньої дитини, та враховуючи положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, положення ст. 182 СК України, апеляційний суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів з відповідача на утримання двох малолітніх дітей підлягають частковому задоволенню в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як це передбачено ч.2 ст. 182 СК України в редакції, яка діяла на час звернення позивачки до суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набув чинності 08 червня 2017 року, частина 2 ст. 182 СК України викладена в іншій редакції та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких підстав стягнення з 08 червня 2017 року аліментів на користь позивачки на утримання двох дітей становить у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутній предмет спору, оскільки до березня 2019 року сторони мешкали разом та відповідач утримував дітей до березня 2019 року, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки позивач не заявляв про відмову від позову, з позовом про стягнення аліментів звернувся до суду 15 квітня т2016 року, а відповідно до положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 15 квітня 2016 року. Надані відповідачем до апеляційної скарги акт про фактичне проживання, довідка Департаменту соціального захисту населення, документі щодо придбання товарів, не можуть свідчити про те, що сторони, які мешкали за однією адресою, підтримували подружні стосунки, проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте допустив порушення норм процесуального закону, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Таким чином, через порушення місцевим судом норм процесуального права рішення суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 , як учасник бойових дій, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнюється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2016 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований 10 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №103, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які мають неповнолітніх дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець міста Докучаєвськ Донецької області, ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка міста Маріуполь Донецької області, ІПН НОМЕР_5 ), аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 квітня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з 08 червня 2017 року - у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова