Провадження № 2-з/643/319/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю секретаря судового засідання Насирової М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові заяву ОСОБА_1 , особи, які можуть отримати статус учасника справи відповідачів: товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Маніту», товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить:

заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Заява обґрунтована тим, що 26 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту на суму 24000,00 доларів США. НА виконання п. 2.1 зазначеного кредитного договору, у забезпечення виконання грошових зобов`язань , між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки від 26 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 10561, предметом якого стала 4-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу № 4, за умовами якого клієнт передав у власність фактора права вимоги в обсягах (сумі), визначених у додатку 1 до цього Договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходили усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Відтак, до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором № 0 про надання споживчого кредиту.

31 липня 2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23322460 від 3 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б. В. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «Кей-Колект».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року визнано протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б. В. Зобов`язано скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , з 31 липня 2015 року за ТОВ «Кей-Колект». Рішення суду набрало законної сили.

16 листопада 2020 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про право власності ТОВ «Сол-Проперті», номер запису 39202315.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року у справі № 643/18609/20 визнано недійним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладений 16 листопада 2020 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті».

09 липня 2021 року внесені відповідні зміни до реєстру нерухомого майна. З 09 липня 2021 року право власностіна квартиру зареєстровано за ОСОБА_1

02 липня 2021 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Маніту» укладено договір відступлення прав вимоги № 02/07/2021-3. Відповідно до предмету цього договору первісний кредитор зобов`язується новому кредитору свої права грошової вимоги до боржника за договором споживчого кредиту № 0 від 26 жовтня 2007 року, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Також, 02 липня 2021 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Маніту» укладено договір відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідченим 26 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О. В., зареєстрованим в реєстрі за № 10560, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 479.

Зазначені договори відступлення прав вимоги будуть предметом судового розгляду після пред`явлення відповідного позову до суду, оскільки передання недійсної вимоги напряму порушує права заявника, новий кредитор буде вимагати виконання зобов`язання, котре не підтверджене належним чином та наслідком цього може стати позбавлення заявника права власності на квартиру.

Оскільки квартира є предметом іпотеки, то новий іпотекодержатель, відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в рахунок погашення кредитної заборгованості, з обсягом якої заявник не згоден, може безпідставно оформити право власності на квартиру за собою, тим самим залишивши заявника без власності.

У разі вчинення таких дій, заявник буде змушений ініціювати додаткові заходи щодо їх оскарження. Між тим таких подій можливо уникнути шляхом вжиття заходів забезпечення позову.

З посиланням на положення ЦК та ЦПК України, на підставі викладених фактичних обставин справи, заявник просить вжити заходів забезпечення позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року, відповідно до положень ч. 3 ст. 153 ЦПК України, призначено розгляд заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви на 03 грудня 2021 року о 10:00 год.

У судове засідання заявник не з`явився, повідомлявся належним чином.

03 грудня 2021 року від представника заявника надійшли письмові пояснення до заяви про забезпечення позову, в якій просить заяву розглядати без участі заявника з урахуванням додаткових пояснень. У поясненнях представник заявника зазначила, що ця заява підсудна Московському районному суду м. Харкова відповідно до ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність, оскільки спір, з приводу якого буде в подальшому пред`явлено позов, пов`язаний з правом заявника на нерухоме майно, яке знаходиться у Московському районі м. Харкова. Також зазначила, що необхідності зустрічного забезпечення позову відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї документи, встановив таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно договору відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідченим 26 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О. В., зареєстрованим в реєстрі за № 10560, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 479 слідує, що в іпотеку передано нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 81,4 кв. м, житловою площею 50,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Верховний Суд у постанові від 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18 зазначив, що правила статті 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо), а отже виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, у разі об`єднання позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначивши, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Приймаючи до уваги, що майбутній спір пов`язаний з правом позивача на нерухоме майно, позов у цій справі про визнання недійсними договорів, предметом яких є, зокрема договір іпотеки, відтак має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Відтак, з урахуванням зазначеним положень та встановлених обставин, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, підсудна Московському районному суду м. Харкова.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів слідує, що 02 липня 2021 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Маніту» укладено договір відступлення прав вимоги № 02/07/2021-3. Відповідно до предмету цього договору первісний кредитор зобов`язується новому кредитору свої права грошової вимоги до боржника за договором споживчого кредиту № 0 від 26 жовтня 2007 року, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Також, 02 липня 2021 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Маніту» укладено договір відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідченим 26 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О. В., зареєстрованим в реєстрі за № 10560, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 479.

З доданих до заяви про забезпечення позову інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 вересня 2021 року слідує, що відповідно до запису про іпотеку № 16354868 від 13 вересня 2016 року щодо об`єкта нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодержателем є ТОВ «ФК «Маніту», іпотекодавець: ОСОБА_1 .

Заявник зазначає, що на момент укладення спірних договорів про відступлення прав вимоги не існувало вимоги до ОСОБА_1 в обсязі, що був відступлений на користь ТОВ «ФК «Маніту».

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (§ 43).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову заявники посилаються те, договори про відступлення прав вимоги (у тому числі щодо іпотечного майна), на підставі яких внесені відповідні зміни реєстрі іпотек, є недійсними, та як наслідок, перехід прав іпотекодержателя до нового кредитора є протиправним.

Отже, між сторонами є спір, предметом якого є, зокрема нерухоме майно, що перебуває в іпотеці.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), до вирішення справи по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з положень ст. 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права відповідача або інших осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Оскільки предметом майбутнього спору є визнання недійсним договорів про відступлення прав вимоги (у тому числі щодо предмета іпотеки), та враховуючи, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій, який заявник просить застосувати, є співмірними із майбутніми позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що відповідно до вимог ст. 149, 150 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 201/16142/17.

Суд вважає необхідним зазначити, що заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири обмежує лише право іпотекодержателя на розпорядження майном, і діє до розгляду справи по суті.

Заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири жодним чином не порушить прав відповідача як іпотекодержателя. Вжиття судом таких заходів забезпечення позову запроваджує законні обмеження, наявність яких дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та результат розгляду справи по суті позову наперед.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Проте, враховуючи предмет позову та захід забезпечення позову, відсутність підстав щодо існування розміру збитків, яких може зазнати майбутній відповідач у зв`язку з забезпеченням позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для зустрічного забезпечення позову.

Суд роз`яснює, що згідно з вимогами ч. 6 ст. 154 ЦПК України учасники провадження мають право подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову, яке вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Суд також акцентує увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, враховуючи майбутній предмет позову суд вважає, що ОСОБА_1 обрано правильний та допустимий спосіб забезпечення позову, який є взаємопов`язаний з позовними вимогами, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149 153, 260, 353 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , особи, які можуть отримати статус учасника справи відповідачів: товариство з обмеженою відповідальність «ФК «Маніту», товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Копію ухвали направити для негайного виконання Регіональному центру послуг Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61000, м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, 144), Московському відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, 99 літ. А3).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 03 грудня 2021 року.

Інформація осіб, які можуть отримати статус учасника справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Маніту», , м. Харків, м-н Конституції, 1, під. 6, кімн. 66-16;

товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», , м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп. В, пов. 4, каб. 402.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 140-А.

Суддя М. В. Власенко