ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9888/21 Справа № 185/3008/21 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 21 лютого 2000 року по 10 травня 2000 року позивач працював на шахті «Тернівська» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті.

З 31 травня 2001 року по 31 травня 2002 року, з 17 січня 2005 року по 19 квітня 2005 року та з 8 серпня 2006 року по 15 квітня 2007 року позивач працював на шахті «Західнодонбаська» того ж підприємства електрослюсарем підземним 3-го розряду з повним робочим днем у шахті.

3 16 квітня 2007 року по 09 червня 2010 року та з 11 червня 2012 року по 31 грудня 2012 позивач працював на тому ж підприємстві на тій же шахті на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5- го розряду з повним робочим днем в шахті.

З 01 січня 2013 року позивач працював на тому ж підприємстві у ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5-го розряду з повним робочим днем в шахті.

03 липня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Всі вказані вище обставини про роботу позивача та його звільнення підтверджуються його трудовою книжкою.

З 14 жовтня 2013 року позивачем змінено прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про зміну прізвища серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 29 березня 2021 року серії 12ААА № 060968 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 45% у зв`язку з професійним захворювання, зазначено про потребу лікування медикаментозного та санаторного.

Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 29 березня 2021 року серії 12ААВ № 124036 позивачу встановлена третя група інвалідності, протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно, рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача у відшкодування нанесеної йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - 600 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року частково задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», , місце знаходження: вул. Соборна, буд. 76, м. Павлоград Дніпропетровська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (сорок п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 450,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди з 45 000 грн. до 600 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, посилаючись на неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач з 21 лютого 2000 року по 10 травня 2000 року працював на шахті «Тернівська» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, з 31 травня 2001 року по 31 травня 2002 року, з 17 січня 2005 року по 19 квітня 2005 року та з 8 серпня 2006 року по 15 квітня 2007 року позивач працював на шахті «Західнодонбаська» того ж підприємства електрослюсарем підземним 3-го розряду з повним робочим днем у шахті. 3 16 квітня 2007 року по 09 червня 2010 року та з 11 червня 2012 року по 31 грудня 2012 позивач працював на тому ж підприємстві на тій же шахті на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5- го розряду з повним робочим днем в шахті. З 01 січня 2013 року позивач працював на тому ж підприємстві у ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5-го розряду з повним робочим днем в шахті.

03 липня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі наказу №1251 від 03.07.2020.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2021 (Форма П-4) ОСОБА_1 має діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН Другого ступеня (J44; J43.8), Остеоартроз у поєднанні з періатрозом колінних і ліктових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий періатроз (ПФ другого ступеня) (М17-М19); Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (Н90.3).

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3 серії 12ААА №060968 від 29.03.2021 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 45% на період з 22.03.2021 до 01.04.2022 (а.с. 14).

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3 серії 12ААВ №124036 від 29.03.2021 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності з 22.03.2021 до 01.04.2022, причина інвалідності - професійне захворювання (а.с. 15).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2021, форми П-4 затвердженого начальником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області О.В. Бондаренко, встановлено, що у ОСОБА_1 виникло хронічне професійне захворювання за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого. Управління комбайном, обслуговування та ремонт устаткування в зоні дії обладнання: комбайн УКД 200-250, комплекс 1КД-90, конвеєр СП-251, перевантажувач ПТК-1. Шкідливі умови праці встановлені дільниці з видобутку вугілля №3 ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». (а.с. 11-13)

Згідно із розрахунковим листом за липень 2020 ОСОБА_1 отримав вихідну допомогу у сумі 27490,05 грн., одноразову допомогу (ОднДопЗвілПенсЗаПіг) у сумі 27490,05 грн., матеріальну допомогу за заявою у сумі 2197,00 грн. (а.с. 53).

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Колегія судді зауважує, що згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Колегія суддів погоджується із висноком суду першої інстанції, що в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом 20 років, та звільнення за станом здоров`я 03.07.2020 до встановлення 29.03.2021року позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням, позивач на інших підприємствах не працював.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача, що позивачу вже була нарахована та виплачена у серпні 2020 року моральна шкода у розмірі 2 197 грн. на підставі наказу № 4821 Про надання матеріальної/моральної шкоди від 28.07.2020 року ВСП Шахтоуправління Тернівське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля , а також те, що позивачем написано заяву про відсутність претензій до ПрАТ«ДТЕК Павлоградвугілля» в частині компенсації (відшкодуванні) моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням від 02.07.2020 року та підписано угоду від 02.07.2020 року, укладену між ПрАТ«ДТЕК Павлоградвугілля» в особі Директора ВСП Шахтоуправління Тернівське ПрАТ«ДТЕК Павлоградвугілля» - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , згідно до умов якої (п.6) ОСОБА_1 не має претензій до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виявленим у позивача професійних захворювань, оскільки зазначене не свідчить про відсутність предмету спору у даному позові та оскільки право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з 29.03.2021 року при встановленні стійкої втрати працездатності, що підтверджено довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 29 березня 2021 року серії 12ААА № 060968, відповідно до якої позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 45% у зв`язку з професійним захворювання та згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 29 березня 2021 року серії 12ААВ № 124036 позивачу встановлена третя група інвалідності, а угода, на яку посилається відповідач була укладена 02.07.2020 року.

Також, колегія звертає увагу, що долучена до матеріалів справи копія заяви про відсутність претензій до відповідача в частині компенсації моральної шкоди, яка підписана позивачем - 02.07.2020 року, містить посилання на докази, які станом на час підписання цієї заяви не існували, а саме: повідомлення про професійне захворювання від 10.02.2021 року №08/21-0390 та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 04.03.2011 року, а тому оцінюється судом критично та не береться до уваги, як не належний доказ.

І саме на належними та допустимими доказами в обгрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яку отримав позивач внаслідок отриманого професійного захворювання є надані позивачем докази: акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2021, довідки МСЕК, щодо встановлення інвалідності та 45% втрати працездатності саме внаслідок професійного захворювання.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я у зв`язку із професійним захворюванням, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що професійне захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо законності та обґрунтованості вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди в розмірі 45 000 гривень, присудженої судом першої інстанції, враховуючи доводи позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, без встановлення групи інвалідності, відсутності покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках.

Крім того, враховано наслідки трудового каліцтва та ступеню втрати позивачем професійної працездатності - 45%, які встановлені йому 29.03.2021 року, третю групу інвалідності з датою чергового переогляду 22.03.2022 року, та встановлені судом обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг позивача та відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної щкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, зважаючи на на ступне.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що стягнута з відповідача на користь позивача сума моральної шкоди повинна бути стягнута без утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, оскільки станом на 01 січня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6000,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 45 000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6000*4=24000,00 грн.).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає в цій частині зміні, а саме: вказавши в другому абзаці резолютивної частини: «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів» замість фрази «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг та зміни рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року змінити, вказавши в другому абзаці резолютивної частини: «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів» замість фрази «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко