Провадження № 2/638/157/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Хорошенко Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зобов`язання здійснення державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому просить зобов`язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :16:013:0096. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.10.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 , укладено договір дарування земельної ділянки. Оскільки на той час нотаріуси не мали прав державних реєстраторів, вчинено лише напис на державному акті на право власності на земельну ділянку , що посвідчував право власності ОСОБА_3 01.12.2019 року позивач звернулась до державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку. 03.12.2019 року державним реєстратором відмовлено в державній реєстрації прав через наявність ОСОБА_3 в Єдиному реєстрі боржників. Таким чином, відповідач порушує ст.ст.13.,14,41 Конституції України, оскільки обмежує права позивачка на володіння та розпорядження майном.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки у державному реєстрі прав наявна інформація про арешт нерухомого майна на особу, майно/права якої обтяжується ОСОБА_3 на все майно у межах суми звернення стягнення.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.01.2021 року провадження по зазначеній цивільній справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, пояснивши, що право власності позивача не оспорюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, прийшов до наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Зокрема ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

14.10.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки. 03.12.2020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив у державній реєстрації прав та їх обтяжень позивачу на підставі п.12 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Крім того, особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права, на які набуто до 1 січня 2013 року, визначені статтею 29 вказаного Закону.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Державна реєстрація є лише офіційним визнанням права власності, а не підставою його виникнення (постанова ВССУ від 13.06.2012 року №6-54цс12).

Позивач не просить визнати дії відповідача неправомірними, а лише просить зобов`язати уповноважену особу Департаменту реєстрації Харківської міської ради здійснити державну реєстрацію права власності позивача. При цьому зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом спору є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово констатувала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оскарження речового права (права власності), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто, якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 25-28 постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Питання правомірності/неправомірності набуття позивачем права власності перед судом не порушено.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки з огляду на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у цій справі, спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Зазначене узгоджується також з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року по справі №520/2834/17.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним закрити провадження за цивільним позовом ОСОБА_2 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зобов`язання здійснення державної реєстрації права власності у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з даним позовом до суду у порядку КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текс ухвали складено 08.02.2021 року.

Головуючий