Єдиний унікальний номер 341/1929/20
Номер провадження 2/341/310/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у порядку загального позовного провадження без участі сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно.

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Галицької міської ради Івано-Франківської області, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт від 25 січня 1996 року, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Позивачка звернулись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак перешкодою у нотаріальному оформленні є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, а саме право власності на земельну частку (пай), розміром 1,065 умовних катастрових гектари, що знаходиться на території Вікторівської сільської ради Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії РН № 280119 за її життя.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09 березня 2021 року, яке відкладене на 19 квітня 2021 року.

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року відповідача у справі Вікторівську сільську раду замінено на правонаступника Галицьку міську раду Івано-Франківської області. Підготовче засідання відкладено на 28 травня 2021 року.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 липня 2021 року.

У чергове судове засідання 23 листопада 2021 року сторони не з`явились.

Представниця позивачки ОСОБА_3 23 листопада 2021 року через канцелярію суду подала клопотання, у якому просить судове засідання відкласти, так як вона бере участь у слідчих діях, які проводяться слідчим Галицького СВ (а. с. 72).

Представник відповідача Галицької міської ради Івано-Франківської області 17 травня 2021 року подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без участі представника Галицької міської ради Івано-Франківської області, не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а. с. 37).

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, ознайомившись із заявою представника відповідача про визнання позову, на підставі оцінки наявних у справі доказів не прийняв визнання позову, оскільки таке суперечить закону.

Оцінюючи обставини щодо розгляду цієї справи, перевіривши наявні у справі матеріали та надаючи оцінку заявленому представницею позивачки клопотанню, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989 ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки ( пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Суд розцінює клопотання представниці позивачки від 23 листопада 2021 року про відкладення судового засідання як необгрунтоване та таке, що не підтверджується будь-якими доказами. Численні клопотання представниці позивачки про відкладення судових засідань свідчать про затягування розгляду справи.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у клопотанні представниці позивачки про відкладення судового засідання та продовжувати розгляд справи за відсутності сторін, оскільки сторони повідомлені про судове засідання, представник відповідача просить справу розглядати без його участі.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане у с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської області, підтверджується, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Згідно з копією заповіту від 25 січня 1996 року, посвідченого виконавчим комітетом Вікторівської сільської Ради народних депутатів Галицького району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Заповіт не змінювався і не скасовувався (а. с. 10).

Відповідно до копії сертифіката на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки від 04 вересня 1996 року, серії ІФ 03-6-2/336, реєстраційний номер 336, підтверджується те, що ОСОБА_4 на підставі рішення Вікторівської сільської Ради народних депутатів від 02 березня 1996 року, № 7, отримала у приватну власність земельну ділянку у розмірі 15,65 умовних кадастрових гектарів на території Вікторівської сільської ради Галицького району в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості (а. с. 11). Відповідно до довідки від 14 вересня 2020 року № 440/02.2-18, виданої Вікторівською сільською радою, підтверджується те, що ОСОБА_4 на момент смерті проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з внучкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).

Згідно зі змістом довідки від 08 жовтня 2020 року № 507/02.2-18, виданої Вікторівською сільською радою, підтверджується те, що ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії РН № 280119 належала земельна частка (пай) у розмірі 1,065 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який знаходиться на території Вікторівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області. Підстава: погосподарська книга № 6 (а. с. 12).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Галицького районного нотаріального округу Дзери Л. О. від 08 грудня 2020 року № 217/02-18 убачається, що нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), розміром 1,065 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Вікторівської сільської ради, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність документів, які підтверджують право власності на цю земельну частку (пай).

Відповідно до листа Галицької міської ради на виконання ухвали суду від 02 серпня 2021 року підтверджується те, що за інформацією Вікторівського старостинського округу із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі на підставі сертифікату серії РН № 280119 ніхто не звертався (а. с. 58).

Згідно з копією витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) підтверджується, що спадкодавиці ОСОБА_4 виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 15,69 га (а. с. 58). Тоді, як на вимогу суду не надано витягу з книги реєстрації сертифікатів, який би засвідчував видачу сертифіката серії РН № 280119 на право на земельну частку (пай) розміром 1,065 умовних кадастрових гектарів на ім`я спадкодавиці.

При цьому на виконання ухвали про витребування завірених копій сторінок погосподарської книги № 6, на яку є посилання у довідці від 08 жовтня 2020 року (а. с. 12), надано витяг з погосподарської книги № 8, у якій відсутні дані щодо належності ОСОБА_2 земельної частки (пай) розміром 1,065 в умовних кадастрових гектарах.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

Враховуючи, що спадкодавиця ОСОБА_2 померла до набрання чинності Цивільним Кодексом України, а саме до 01 січня 2004 року, тому, відповідно до ст. 5 ЦК України, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який регулював відносини спадкування на момент смерті спадкодавиці.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з приписів частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд установив, що лише відповідно до довідки від 08 жовтня 2020 року № 507/02.2-18, виданої Вікторівською сільською радою, ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії РН № 280119 належала земельна частка (пай) у розмірі 1,065 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який знаходиться на території Вікторівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області. Підстава: погосподарська книга № 6 (а. с. 12).

Проте жодних доказів цього матеріали справи не містять. Позивачка не довела та не надала суду доказів того, що саме на основі сертифікату серії РН № 280119 спадкодавиці ОСОБА_2 належала земельна частка (пай) саме у розмірі 1,065 умовних кадастрових гектари. У справі наявні докази належності спадкодавиці сертифіката серії ІФ 03-6-2/336 на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, відповідно до якого ОСОБА_4 на підставі рішення Вікторівської сільської Ради народних депутатів від 02 березня 1996 року № 7 отримала у приватну власність земельну ділянку у розмірі 15,65 умовних кадастрових гектари на території Вікторівської сільської ради Галицького району в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості.

Суд не бере до уваги вищезазначену довідку від 08 жовтня 2020 року № 507/02.2-18, видану Вікторівською сільською радою, та вважає її неналежним, недостатнім доказом, оскільки ця довідка видана, як у ній зазначено, на підставі погосподарської книги № 6, проте копії такої у матеріалах справи відсутні.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У матеріалах справи відсутні взагалі будь-які належні докази того, що спадкодавиці ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 1,065 умовних кадастрових гектари на підставі сертифіката серії РН № 280119, чи взагалі існування і видачі такого сертифіката спадкодавиці.

Згідно з приписами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд на підставі наявних у справі доказів не встановив наявність необхідних у цій справі обставин, які підлягають обов`язковому встановленню для задоволення заявлених позовних вимог.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій справі у зв`язку з недоведеністю наявності таких позивачкою.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 УПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 206, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до Галицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2021 року.

Сторони:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач: Галицька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: Майдан Різдва, 16, м. Галич Івано-Франківська область, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ