ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9309/21 Справа № 210/2792/21 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст., ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року, ухваленого суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (ідомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» надалі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»)про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 04.06.1999 року по 29.03.2021 року ОСОБА_1 працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де з 01.09.2006 року по момент звільнення працював електрозварником ручного зварювання 6 розряду.

За період трудових відносин позивача з відповідачем, а саме 13.02.2020 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем трапився нещасний випадок, у зв`язку з чим було створено комісію для розслідування нещасного випадку.

За результатами розслідування комісією було складено Акт №8 про нещасний випадок на виробництві.

В п.5 Акту визначений вид події дія підвищених температур, а основною причиною нещасного випадку визначена технічно незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій. Особою, яка допустила порушення вимог законодавсятва з охорони праці та гігієни праці є заступник начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг». В діях позивача не виявлено жодних порушень.

Після нещасного випадку позивача було доставлено до опікового відділення КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, де в подальшому він проходив лікування.

Зрештою, позивач при надходженні до лікарні мав досить тяжкий стан, та йому було встановлено основний діагноз термічний опік полум`ям обличчя, І-ІІ ст., лівої кінцівки ІІ-ІІІ ст. 7% поверхні тіла.

Крім того, після нещасного випадку, що спричинив тривале порушення здоров`я позивача, він змушений періодично звертатись за медичною допомогою. Завдана позивачу травма не проходить безслідно та спричиняє інші проблеми із здоров`ям, зокрема часті головні болі, а також потребує косметичного лікування за для видалення плям з обличчя, які виникли внаслідок опіку.

Вищенаведені обставини негативно вплинули на стан здоров`я позивача та спричиняють йому не лише фізичний біль а також моральні страждання, позбавляє його нормальних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для позивача та його рідні для організації його життя.

Просив суд стягнути на його користь 100 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження його здоров`я задоволені.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 100 000 (сто тисяч гривень 00 копійок), без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». Вважає, що судом не враховано, що позивач не звертався до МСЕК з метою встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Також, звертає увагу суду на те, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 11.01.2001 року прийнятий на КДГМК «Криворіжсталь» в ЦРМО №3 електрозварником ручної зварки 4 розряду, 12.08.2012 року переведений в парогазовий цех електрозварником ручної зварки 6 розряду, пропрацював там до 29.03.2021 року та був звільнений з підприємства на підставі п. ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 9-10).

Згідно Акту про нещасний випадок форми Н-І №8 від 13.02.2020 року ОСОБА_1 електрозварник ручного зварювання 6 розряду, під час виконання своїх трудових обов`язків на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 11.03.2020 року отримав травму. Внаслідок нещасного випадку отримав термічний опік полум`ям обличчя, І-ІІ ст., лівої кінцівки ІІ-ІІІ ст. 7% поверхні тіла. Травма відноситься до категорії легка (а.с. 11-17).

Згідно пункту №8 Акту №8 від 13.02.2020 року допустив порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці ОСОБА_2 заступник начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який не контролював відповідності вимогам безпеки та надійності обладнання, дотримання вимог безпеки при проведенні робіт підвищеної небезпеки під час ремонту 13.02.2020 року, чим порушив вимоги п.п. 3.3.8.2., 3.3.8.5 посадової інструкції заступника начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту, п. 4.24 інструкції з охорони праці для робітників, зайнятих організацією та веденням газонебезпечних робіт в підрозділах підприємства ОП.228.02.09 (а.с.16).

Спір виник з приводу відшкодування позивачеві моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, а саме отримання травми у вигляді термічного опіку полум`ям обличчя, І-ІІ ст., лівої кінцівки ІІ-ІІІ ст. 7% поверхні тіла, внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст.153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим ним на виробництві ушкодження здоров`я.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх, суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог

Так, стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Частина 1 ст.237-1КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено його нормальні життєві зв`язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчував незручності в зв`язку з отриманою травмою, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не звертався до МСЕК з метою встановлення стійкої втрати професійної працездатності, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, адже, стаття стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, й не ставить таке право у залежність від наявності або ж відсутності стійкої втрати професійної працездатності.

Крім того, як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Отже, той факт, що травмування позивача ОСОБА_1 (ушкодження здоров`я) внаслідок нещасного випадку на виробництві не потягло за собою встановлення висновком МСЕК ступеня втрати професійної працездатності, не свідчить про відсутність у роботодавця обов`язку з відшкодування завданої моральної шкоди, адже, як уже зазначалося вище, правовими підставами для відшкодування роботодавцем працівникові моральної шкоди, завданої ушкодженням на виробництві, є доведення факту такого ушкодження здоров`я та перенесення у зв`язку з цим моральних страждань.

В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, як факт ушкодження його здоров`я на виробництві при виконання трудових обов`язків, так і завдання йому у зв`язку з цим моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зокрема, судом враховано ступінь вини роботодавця у настанні нещасного випадку (порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці заступником начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який не контролював відповідності вимогам безпеки та надійності обладнання, дотримання вимог безпеки при проведенні робіт підвищеної небезпеки під час ремонту 13.02.2020 року, чим порушив вимоги п.п. 3.3.8.2., 3.3.8.5 посадової інструкції заступника начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту, п. 4.24 інструкції з охорони праці для робітників, зайнятих організацією та веденням газонебезпечних робіт в підрозділах підприємства ОП.228.02.09), тривалість лікування внаслідок отриманої на виробництві травми (термічного опіку обличчя та лівої кінцівки 7% поверхні тіла), та вірно визначив, що справедливим у даному випадку буде визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн., як просив позивач у позовній заяві.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України,Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: