КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021року місто Київ

справа № 757/14112/20-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Соколова О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Федерація велосипедного спорту України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції Українивід 27 грудня 2019 року №4386/7 «Про відмову у задоволенні скарги»;

зобов`язати Міністерство юстиції Україниповторно розглянути скаргу вих. №422/19-К від 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Король Д.В. на реєстраційну дію, проведену державним реєстратором Головного територіального управління юстиції у місті Києві Піддубняком В.В.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань йому стало відомо, що державним реєстратором ГТУЮ у м. Києві Піддубняком В.В. було внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах від 29 серпня 2019 року №0020930, а саме: зміна керівника юридичної особи - виключено відомості, що Президентом Федерації велосипедного спорту України є Башенко О.Б. та внесено відомості, що Президентом Федерації велосипедного спорту України є Грівко А.А.

Вказував, що зі змісту протоколу №3 засідання позачергової конференції громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» від 20 серпня 2019 року та реєстру осіб, які брали участь в засіданні позачергової конференції громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» від 20 серпня 2019 року вбачається, що на позачерговій конференції були присутні делегати від 12 громадських організацій. Протокол підписаний Грівко А.А. та Поповичем Я.П .

Позивач, посилаючись на положення Статуту Федерації вказував, що членами Федерації можуть бути виключно фізичні особи, які здійснюють своє членство індивідуально, а не через будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб.

Зазначав, що згідно листа Федерації велосипедного спорту України№449 від 15 серпня 2019 року Федерацією не розміщалась на веб-сайті Федерації, інформація про місце, дату та час проведення, проект порядку денного такої позачергової Конференції, а тому й не визначались та не затверджувались повноваження, порядок обрання та норми представництва делегатів на позачергову Конференцію 20серпня 2019 року.

Позивач зауважував, що зі змісту протоколу та Реєстру до нього видно, що на Конференції були присутні представники окремих юридичних осіб, які не є членами Федерації та Статутні документи яких не передбачають право таких осіб висувати делегатів на позачергову Конференцію ФВСУ та брати у ній участі.

Посилався на те, що більшість делегатів - фізичних осіб не були членами Федерації велосипедного спорту України та не мали права бути обраними делегатами.

Вважає, що відомості які внесені до протоколу №3 від 20 серпня 2019 року щодо повноважень делегатів та правомочності її проведення не відповідали вимогам Закону та Статуту Федерації, аналогічне стосується й Реєстру, у якому не вказані повні прізвище, ім`я, по батькові осіб, які брали участь у Конференції та призводить до неможливості ідентифікації таких осіб та перевірку їх повноважень.

Вказував, що державним реєстратором було прийнято рішення від 22 серпня 2019 року №2428, яким було зупинено розгляд документів з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам закону, а саме: протокол №3 від 20 серпня 2019 року містить підписи осіб, які не були уповноважені на підписання такого протоколу; назва юридичної особи в усіх документах зазначена неправильно.

Зазначав, що під час розгляду скарги на реєстраційні дії у Міністерстві юстиції України стало відомо, що після зупинення розгляду документів, особами, які підписали протокол, було здійснено виготовлення інших за своїм змістом та формою документів щодо конференції від 20 серпня 2019 року. Змінені відомості щодо присутніх делегатів, назви юридичної особи, підстав припинення повноважень Президента, повноважень осіб на підписання протоколу, що, на думку позивача свідчить про фактичну фальсифікацію документів, які подавались для проведення державної реєстрації.

Посилався на те, що державний реєстратор був обізнаний про зміну змісту документів, які подавались для проведення державної реєстрації, при цьому йому було відомо, що нової позачергової Конференції не проводилось.

Позивач звертав увагу на те, що на момент подачі документів для проведення оскаржуваної реєстраційної дії, в ЄДР особою, що має право вчиняти дії від імені Федерації без довіреності було вказано двох осіб - Президента ОСОБА_1 та Генерального директора Солнцева О.В.

Разом з тим, протокол містить посилання на рішення Конференції - «Внести зміни про Президента Федерації до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань у встановленому законодавством порядку самостійно Президентом Грівком А.А. або уповноваженими особами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ».

Вказував, що в протоколі не зазначено жодних відомостей (РНОКПП, номеру та дати видачі одного з документів, передбаченого Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», згідно яких можна ідентифікувати особу представника.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року провадження у справі закрито.

Повернуто ОСОБА_1 сплачену суму коштів на оплату судового зборув розмірі 1681,40 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у січні 2020 року позивач звертався з аналогічним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва та 21 січня 2020 року ухвалою цього суду по справі №640/933/20 було відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у задоволенні апеляційної скарги на вказану ухвалу відмовлено.

Вказував, що до поданого до Печерського районного суду міста Києва позову ОСОБА_1 додавав відповідні судові рішення, які свідчать, що він уже звертався до суду адміністративної юрисдикції з таким позовом, проте суди відмовили у відкритті провадження з підстав порушення правил юрисдикційності спору, тому він подав цей позов у порядку цивільного судочинства.

Зазначав, що постановлення Печерським районним судом міста Києва ухвали про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, із зазначенням, що ця справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Від третьої особи Федерації велосипедного спорту України до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник третьої особи Федераціївелосипедного спорту України в судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Відповідач Міністерство юстиції Українив судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб'єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб'єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частиною 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами ч.ч.1, 2 статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об'єднання, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об'єднань визначається Законом України «Про громадські об'єднання» №4572-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року і спрямований на приведення аспектів створення і діяльності громадських організацій до вимог європейських стандартів.

За змістом ч.ч.2, 3 ст.1 вказаного Закону громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Згідно зі статтею 2 Закону №4572-VI чинність цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.

У статті 3 Закону №4572-VI передбачені принципи утворення і діяльності громадського об'єднання.

Статут громадського об'єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов'язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об'єднання.

Пунктом 1.1. Статуту Федерації велосипедного спорту України, в редакції, яка затверджена черговим засіданням конференції ФВСУ від 20 листопада 2015 року визначено, що Федерація є всеукраїнською громадською організацією спортивної спрямованості, яка об'єднує спортсменів, тренерів, суддів, інших фахівців в досягненні мети і завдань, передбачених цим Статутом.

Відповідно до пункту 1.2. Статуту Федерація діє на засадах добровільності, спільності інтересів, рівноправності її членів (учасників), самоврядування, законності та гласності, обов'язковості виконання рішень, прийнятих згідно зі Статутом.

Пунктом 1.3. Статуту встановлено, що Федерація є всеукраїнською громадською організацією зі статусом юридичної особи, діяльність якої поширюється на територію всієї України. Федерація створена та здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Законів України «Про громадські об'єднання» та «Про фізичну культуру і спорт», інших законів та нормативно-правових актів України, а також цього Статуту.

Згідно до пунктів 4.3. та 4.4. Статуту, Федерація будується на засадах індивідуального членства. Індивідуальним членом Федерації може бути громадянин України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, особа віком від 14 (чотирнадцяти) років, яка заявила про своє бажання приймати участь у діяльності Федерації та взяла на себе обов'язок виконувати передбачені Статутом Федерації обов'язки, визнає принципи, мету, завдання та Статут Федерації, сплачує відповідні вступні та членські внески.

Пунктом 5.1. Статуту визначено, що органами управління Федерації є: Конференція; Президія;Президент; Перший віце-президент; Дирекція; Ревізійна комісія.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є оскарження наказу Міністерства юстиції України від 27 грудня 2019 року №4386/7 за результатами розгляду скарги позивача на реєстраційні дії державного реєстратора ГТУЮ у місті Києві Піддібняка В.В., яким було внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах від 29 серпня 2019 року №0020930, а саме: зміна керівника юридичної особи - виключено відомості, що Президентом Федерації велосипедного спорту України є Башенко О.Б. та внесено відомості, що Президентом Федерації велосипедного спорту України є Грівко А.А.

При цьому, виникнення спірних правовідносин у даній справі зумовлено незгодою позивача з рішенням державного реєстратора ГТУЮ у м. Києві Піддубняка В.В. про проведення державної реєстрації змін від 29 серпня 2019 року №0020930, а саме: зміна керівника юридичної особи - виключено відомості, що Президентом Федерації велосипедного спорту України є Башенко О.Б. та внесено відомості, що Президентом Федерації велосипедного спорту України є Грівко А.А.

З висловлених під час розгляду справи мотивів звернення до суду видно, що предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора ГТУЮ у м. Києві Піддубняка В.В. про проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, прийняте на підставі протоколу №3 засідання позачергової Конференції громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» від 20 серпня 2019 року

Саме порядок обрання та норми представництва делегатів на позачергову Конференцію 20серпня 2019 року і ухвалені нею рішення спричинили виникнення спірних правовідносин.

Тобто звернення позивача до суду із цим позовом викликане необхідністю захисту права не у сфері цивільних чи публічно-правових відносин, а пов`язане із наявністю спору між членами громадської організації щодо обрання (призначення) керівника - Президента Федерації велосипедного спорту України.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини у цій справі виникли між членами громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» щодо управління нею, а саме, щодо зміни Президента Федерації, а тому рішення державного реєстратора ГТУЮ у м. Києві Піддубняка В.В. про проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ГО «Федерація велосипедного спорту України» та в подальшому оскарження наказу Міністерства юстиції України від 27 грудня 2019 року №4386/7 «Про відмову у задоволенні скарги», у цих відносинах є похідним.

При цьому, зміст позовної заяви не містить обґрунтування позивача щодо порушення Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України прав позивача порядком розгляду скарги ОСОБА_1 .

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказуючи на те, що вимоги ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України зводяться до його незгоди з діями останнього як суб'єкта владних повноважень, прийшов до висновку, що позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Про що було також зазначено в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2020 року у справі №640/933/20, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року.

Враховуючи, що юрисдикція адміністративних судів на спірні правовідносини не поширюється, а спір виник між членами громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» щодо управління нею, а саме, щодо зміни Президента Федерації, отже вимоги заявлені ОСОБА_1 мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17, постанові Верховного Суд від 05 травня 2020 року у справі №120/248/19-а.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд першої інстанції невірно визначив до якої юрисдикції відноситься вказаний спір.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Також відповідно до вимог ч.1 ст.256 ЦПК України апеляційний суд повідомляє ОСОБА_1 , що розгляд його вимог до Міністерства юстиції України, третя особа: Федерація велосипедного спорту України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії віднесено до юрисдикції господарського суду та одночасно роз`яснює, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду з заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнитичастково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: