27.01.2021 Єдиний унікальний номер 205/2706/20
Єдиний унікальний номер 205/2706/20
Провадження № 2/205/1234/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді ОСОБА_4

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року цивільну справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та витребувано у Другої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 червня 2020 року на запит суду з Другої Дніпровської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи 621/2017, яка була відкрита після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 1840/0/15-20 від 16 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку суддю ОСОБА_4 було звільнено.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 176 від 10 липня 2020 року, вищевказану цивільну справу було передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2020 року цивільну справу було передано на розгляд судді Приходченко О.С.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року цивільну справу було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року підготовче засідання було закрито і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про витребування доказів було відмовлено.

Позивач у своєму позові посилався на те, що 21 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 13 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Разом з тим, свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів нею виконано не було, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 11 листопада 2019 року склав 10 555 гривень 10 коп. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями померлої ОСОБА_3 , які проживали і були зареєстровані з нею на дату її смерті є відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 січня 2019 року позивачем було направлено до Другої дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора, на яку 30 січня 2019 року було отримано відповідь, в якій зазначалося, що спадкоємці ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. 30 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу відповідачів лист-претензію про сплату заборгованості, яку відповідачами залишено без виконання. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 21 травня 2007 у сумі 10 555 гривень 10 коп., а також судовий збір у розмірі 2 102 гривні. У своїй заяві до суду представник позивача просив, справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, у письмових поясненнях на заперечення відповідачів зазначив, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит. У зв`язку з тим, що позичальник ОСОБА_3 померла, зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів нею виконано не було, змушений звернутися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - спадкоємців померлої особи (боржника), які проживали і були зареєстровані з нею на дату її смерті, з вимогою повернути заборгованість. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, в якій просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги не визнають. У запереченні на позов просили залишити позовну заяву без задоволення, посилаючись на відсутність спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 13). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 1 100 гривень 00 коп. (а.с. 13 оберт).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 36).

17 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив поштою (а.с. 37 оберт) до Другої дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 21 грудня 2018 року (а.с. 38).

Листом Другої дніпровської державної нотаріальної контори вих. № 143/02-14 від 18 січня 2019 року, який позивачем було отримано 30 січня 2019 року, позивача повідомлено про заведення спадкової справи № 621/2017, відкритої після смерті ОСОБА_3 на підставі претензії банку (а.с. 39).

30 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів було направлено лист-претензію № SAMDN7946 від 11 вересня 2019 року про сплату заборгованості кредиторові спадкодавця (а.с. 40, 41, 42 оберт), однак вимога була залишена відповідачами без виконання.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до копій паспортів громадянина України, мають зареєстроване місце проживання разом із померлим боржником ОСОБА_3 (а.с. 33 оберт, 35).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 621/2017, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємці до нотаріуса із заявами про прийняття або відмову від спадщини не зверталися (а.с. 63-74).

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Вимоги кредитора відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідачі як спадкоємці померлого позичальника, прийнявши спадщину, у силу ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, зобов`язані у межах прийнятої спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц (провадження № 61-9193св18).

Постановою пленуму Вищого Спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям.

Обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором, спадкоємцем і поручителем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадкоємцями спадщини; наявність та розмір спадкового майна; згода поручителя відповідати перед кредитором за будь-якого нового боржника; невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором; пред`явлення позову до поручителя в межах строку, визначеного законодавством.

При цьому, з матеріалів справи суд не може встановити розмір спадкової маси, зокрема обсяг успадкованого майна кожним із відповідачів. Позивачем не надано відомостей про зареєстроване нерухоме або рухоме майно, банківські вклади, тощо, які за життя належали боржникові ОСОБА_3 .

Посилання банку лише на факт спільної реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі спадкодавцем, без надання доказів наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчить про недоведеність позивачем позовних вимог.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне сплачений позивачем судовий збір (а.с. 52) віднести за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: