Справа № 447/915/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/2879/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Сеньків Х.І.

З участю: представника АТ «Альфа-Банк» Дзундза О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №447/915/17 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року ухваленого судом у складі судді Карбовнік І.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

11.04.2017 року позивач, ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 73 154, 06 дол. США, що еквівалентно 1 961 271,40 грн.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства "Уксоцбанк» заборгованість у розмірі 73154,06 дол. США, що еквівалентно 1 961 271,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства "Уксоцбанк" судовий збір у розмірі 29759,80 грн.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Татух Марія Дмитрівна. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а саме рішення не відповідає вимогам ст.ст. 263-264 ЦПК України.

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильно вирішення справи. В порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, ч.2 ст.15 ЦПК України, суд не з`ясував повно і всебічно обставин справи, не сприяв сторонам у здійсненні їх прав та обов`язків шляхом надання можливості подати відповідні докази для їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, не створив умов для всебічного й повного дослідження.

Судом порушено норми матеріального права: належно не досліджено суму заборгованості заявлену позивачем. Не взято до уваги, що позивач ПАТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту, надіславши відповідачу вимогу у 2008 році про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, процентів та штрафних санкцій та звернувшись 03 вересня 2009 року до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно. 11.03.2010 року Миколаївським районним судом Львівської області у справі №2-161/10 р ухвалено рішення, яке вступило в законну силу 22.03.2010 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту №600/02.1-07.277 від 27 грудня 2007 року .

Таким чином, Кредитний договір припинив свою дію з дати направлення боржнику Вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тобто з 2008 року, відтак вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають.

Судом не витребувано судову справу №2-161/10р для огляду, не витребувано оригіналів кредитної справи.

Вважає, що провадження у справі слід закрити, оскільки пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Після ухвалення рішення у справі №2-161/10р та набрання ним законної сили 22 березня 2010 року пройшло більше трьох років, жодних договірних відносин між сторонами про збільшення строку позовної давності немає.

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Відповідач по справі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надіслали клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день і час, які судом апеляційної інстанції залишені без задоволення. При цьому, судом враховано, що справа тривалий час перебуває на розгляді апеляційного суду, неодноразово відкладалася за клопотаннями сторін та із врахуванням карантинного періоду, клопотання були задоволені.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника АТ «Альфа-Банк» на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦК).

Матеріалами справи та судом встановлено, що 27.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «УКРСОЦБАНК» (далі кредитор) та ОСОБА_1 (далі позичальник) було укладено Кредитний договір № 600/02.1-07-277 відповідно до якого кредитор надав ОСОБА_1 кредит в сумі 35 000 доларів США із строком остаточного повернення до 27.12.2022 року.

Кредитор АКБ «Укрсоцбанк» умови договору виконав у повному обсязі, надавши кредит, однак відповідач ОСОБА_1 не виконала умов договору, внаслідок чого допустила заборгованість в розмірі 73 154,06 доларів США, що еквівалентно 1 961 271,40 грн. станом на 13.03.2017 року ( а саме: заборгованість за кредитом 33 055,60 дол. США, за відсотками-40 098,46 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

26.02.2009 року АКБ «Укрсоцбанк» направив відповідачу ОСОБА_1 (справа № 2-161/10, а.с.15) Вимогу про дострокове погашення кредиту, однак така залишена без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, взявши до уваги порушення боржником кредитного зобов`язання, на підставі розрахунку заборгованості та відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють кредитні зобов`язання, задоволив позов в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 27.12.2017 року між АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 600/02.1-07-277 відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 35 000,00 доларів США.

На забезпечення виконання вказаного кредитного зобов`язання, 27.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк»(іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (далі іпотекодавець) укладено Договір іпотеки (справа №2-161/10, а.с.11-13). Відповідно до п 1.1.1 Іпотекодавець передає іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язання за договором кредиту від 27.12.2007 року наступне нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 ,що складається із чотирьох житлових кімнат та кухні житловою площею 91,7 кв.м, загальною площею 208,1 кв.м згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.08.2007 року. (Справа № 2-161/10, стр.11-13).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 11 березня 2010 року задоволено позов АКБ «Укрсоцбанк» .

В рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту № 600/02.1-07.277 від 27 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 в сумі 503 335,19 грн. звернути стягнення на заставлене згідно Іпотечного Договору від 27.12.2007 року за реєстровим номером №4838 майно- житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 208,1кв.м належний ОСОБА_5 .

Вирішено питання судових витрат. (справа №2-161/10). Рішення суду набрало законної сили, перебуває на стадії виконання.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526,530,610, частини першої статті 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

28 березня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийнято постанову, у якій висловлено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Із рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 березня 2010 року (справа №2-161/10) вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

Положення ст..1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовуються лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, так як у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо дострокового стягнення суми кредиту, нарахованих процентів шляхом звернення на предмет застави свідчить про відсутність підстав для повторного стягнення, однак за період до 13.03.2017 року, чого судом першої інстанції не взято до уваги.

Пред`явленням Вимоги про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, з чим погодився Миколаївський районний суд, ухвалюючи 11.03.2010 року рішення, задоволивши вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в повному обсязі, внаслідок чого припинилося право і на стягнення неустойки.

Такі висновки узгоджуються із висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс/18.

Судом першої інстанції залишено поза увагою заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності. (а.с.105).

Враховуючи те, що Вимога про дострокове погашення заборгованості направлена відповідачу ОСОБА_1 26.02.2009 року, трьохрічний строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК закінчився 26.02.2012 року. Позовна заява в суд повторно подана позивачем 11.04.2017 року. При цьому, позивачем 27.03.2017 року направлено повторну Вимогу відповідачу ОСОБА_1 про добровільне погашення заборгованості станом на 13.03.2017 року. Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 600/02.1-07-277 від 27.12.2007 року, однак у задоволенні позову необхідно відмовити по суті.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прописано, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Із врахуванням того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК, суд апеляційної інстанції вважає, що таке не може залишатися в силі.

Згідно із ст. 376 ч.1 п.1,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити АТ «Альфа-банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк