Справа № 168/402/20 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/51/21 Категорія: 84 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року боржник ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеною скаргою.

Вказував на ті обставини, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2011 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей в сумі 1200 грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття із врахуванням індексації відповідно до закону.

Крім того зазначав, що після ухвалення рішення аліменти на дітей оплачував по мірі наявності коштів. 31 травня 2020 року йому стало відомо про те, що постановою головного державного виконавця Бащука С.М. від 16 березня 2018 року щодо нього встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вважаючи вказану постанову державного виконавця такою, що не відповідає вимогам закону, позбавляє його можливості, враховуючи характер його роботи - надання розважальних послуг, отримання доходів, просив суд визнати її незаконною та скасувати.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 просить її скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд, прийнявши зазначену постанову, позбавив його єдиного джерела доходу для подальшої сплати аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Оскільки учасники справи, будучи належним чином повідомленні про дату час і місце розгляду справи, не з`явилися в судове засідання, а заява боржника про відкладення розгляду справи із-за неможливості адвоката Хомича Ю. В. прийняти участь у судовому засуданні на його боці, не підтверджена жодними доказоми, то колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у боржника ОСОБА_1 існує непогашена заборгованість по аліментах у розмірі 70909 грн 03 коп., що свідчить про його ухилення від сплати аліментів, тому дії державного виконавця вчинені в межах його компетенції та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а боржником не наведено виключних підстав та не надано доказів про неможливість встановлення щодо нього тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

Встановлено, що на виконанні у Старовижівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться виконавче провадження ВП № 30223768 з виконання виконавчого листа б/н від 09.11.2011 року, виданого Старовижівським районним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення старшою дочкою повноліття з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 07 червня 2011 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що станом на 01.03.2018 року ОСОБА_1 мав заборгованість по аліментах у розмірі 70909 грн 03 коп. а станом на 01 травня 2019 року заборгованість становить 75709 грн 03 коп.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_1 сплата аліментів проводилась наступним чином: в 2011 році боржником сплачено 1000 грн. аліментів, в 2012 - 8 400 грн., в 2013- 7 900 грн., в 2014- 1 000 грн., в 2015 - 2 600 грн., в 2016 - 1 400 грн., в 2017 - 2 520 грн., в 2018 - 4 000 грн., що свідчить про ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів на дітей.

16 березня 2018 року державним виконавцем Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову, якою тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною 10 статті ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено виключні підстави, за наявності яких тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосоване.

Таким чином, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з виключних підстав передбачених вказаною статтею Закону.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 покликався на те, що обмеження його у праві керуванням транспортними засобами, вжиті державним виконавцем, є позбавленням його єдиного джерела доходу, однак допустимих і належних доказів на підтвердження даної обставини суду не надав.

Згідно інформації наданої суду першої інстанції начальником РВ ДВС за боржником не зареєстровані транспортні засоби, а згідно даних ПФУ та ДПС ОСОБА_1 офіційно не працює.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що вжиття тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами позбавило його єдиного джерела існування, є надуманими і не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодними доказами.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв в межах визначених законом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді