Номер провадження 2/756/6952/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання- Михнюк В.М.,

за участю представника позивача - Фадєєвої Н.І. ,

представника відповідача - Ілясова О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та пені по аліментах,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Фадєєву Н.І. звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в розмірі 26529,09 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 38732,47 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 24 травня 2018 року діти проживають разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні. Судовим наказом з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частка з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі судового наказу відкрито виконавче провадження. Заборгованість із сплати аліментів станом на 11 жовтня 2021 року становить 26529,09 грн., яку представник позивача разом із пенею, яку обраховує як 1 % за 146 днів прострочки в сумі 38732,47 грн., просить суд стягнути з відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2021 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 24 листопада 2021 року.

22 листопада 2021 року від представника відповідача - адвоката Ілясова О.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 врахувати сімейний та майновий стан відповідача, який у серпні 2021 року уклав шлюб із ОСОБА_7 . В них народилась дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що у 2018 році він продав належну йому квартиру АДРЕСА_2 та наступного дня, 22 травня 2018 року за отримані кошти від реалізації купує квартиру АДРЕСА_3 , в новобудові та реєструє право власності на позивачку. Через деякий проміжок часу в 2018 році позивач, відповідач та двоє дітей реєструють місце свого проживання в даній квартирі. З травня 2018 року по листопад 2018 року відповідач проводить ремонтні роботи в квартирі, улаштовує вікна на суму 22500,00 грн. В проміжок часу з травня 2018 року по грудень 2019 року платив за навчання доньок в Київській академії мистецтв. З січня 2020 року відповідач не проживає разом із позивачем. Постійно спілкується з дітьми з п`ятниці по неділю, графік спілкування узгоджений між сторонами. Діти проводять час разом із батьком, який дбає про їх матеріальне забезпечення, ніколи не уникав свого батьківського обов`язку. З січня 2021 року на кожну дитину відкритий рахунок на який щомісячно для власних потреб перераховує 500 грн. Представник відповідача вважає, що відсутні правові підстав для стягнення заборгованості зі сплати аліментів вдруге, оскільки немає спору щодо його розміру. Незгодний із розрахунком пені по сплаті аліментів та відсутності вини відповідача в її утворенні. Станом на 10 серпня 2021 року відповідач не знав про існування будь- яких зобов`язань щодо аліментних платежів за судовим наказом від 27 травня 2021 року. Стягувач пред`явив виконавчий документ до виконання 19 серпня 2021 року, що свідчить про відсутність вини відповідача. З вересня по листопад відповідач сплатив в рахунок аліментних платежів 7050,00 грн. Дохід отриманий відповідачем за вересень-жовтень складає 7073,45 грн., що майже у повному обсязі спрямований на погашення аліментів. Станом на 18 листопада 2021 року заборгованість складає 18953,09 грн., що підтверджується довідкою ВДВС. Наявність прострочення зі сплати аліментів обумовлена необізнаністю відповідача про наявність судового наказу. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтовано завищеним та не співмірним із ціною позову. Представник відповідача подав заяву про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10500 грн.

На адресу суду від представника позивача адвоката Фадєєвої Н.І. надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування якої представник зазначає, що відповідач має достатнє матеріальне забезпечення, щоб сплатити заборгованість зі сплати аліментів. Станом на 25 листопада 2021 року заборгованість не погашена. Відповідач є власником значної кількості нерухомості, закрив ФОП 28.08.2021 року за власним рішенням. Має автотранспорт, володіє банківськими рахунками, є керівником ТОВ «ДП Торгова компанія «Агасфер». Посилаючись, що рішення суду набрало чинності 11 серпня 2021 року, тому з 12 серпня 2021 року триває про строчка виконання зобов`язань, наполягає на задоволенні позову.

Представник позивача Фадєєвої Н.І. , в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та відповіді на відзив та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених у поданому відзиві також надав додаткові письмові пояснення на відповідь на відзив та долучив декларації доходу відповідача за 2021 рік та додатковий розрахунок витрат на правничу допомогу.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що доведено свідоцтвами про народження дітей. (а.с. 6,7).

Судовим наказом Оболонського районного суду м.Києва від 27 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що місячно, починаючи з 18 травня 2021 року (Справа 756/7638/21). (а.с. 21).

Постановою державного виконавця Оболонського відділу ДВС від 19 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження за судовим наказом. (а.с. 9).

З довідки державного виконавця Оболонського відділу ДВС від 11 жовтня 2021 року ВП № 66534917 заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів становить 26529,09 грн. (а.с. 8).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем станом на 18 листопада 2021 року заборгованість ОСОБА_4 становить 18953,00 грн. (а.с. 86).

За квитанцією № 65Р9-КНК1- 472А від 01 грудня 2021 року ОСОБА_4 сплатив аліменти по виконавчому провадженню № 66534917 в сумі 10000,00 грн.

З матеріалів справи 756/7638/21 про видачу судового наказу, досліджених в судовому засіданні встановлено, що копію судового наказу зі заявою та додатками ОСОБА_4 отримав після ознайомлення зі справою 10 серпня 2021 року (а.с. 86, 87).

25 серпня 2021 року ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_7 , що доводиться свідоцтвом про укладення шлюбу. (а.с. 94).

Згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 в ОСОБА_4 від ОСОБА_7 народилась донька ОСОБА_8 . (а.с. 95).

Згідно податкової декларації за 2021 рік дохід відповідача за 1 та 2 квартал є нульовим; за третій квартал становить 5000,00 грн.

Між сторонами виник спір щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 , як платника аліментів заборгованості з їх сплати та пені за несвоєчасність сплати аліментів.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

При вирішенні питання про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів суд згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує правову позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, та не вбачає підстав для відступлення від неї.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

З огляду на те, що спору між сторонами щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів не існує, він визначений у довідці державного виконавця, визнаний відповідачем на чому неодноразово наголошував в судовому засіданні представник відповідача, що також доводиться частковою сплатою відповідачем цієї заборгованості.

На підставі чого, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів слід відмовити, враховуючи те, що відповідна заборгованість за аліментами визначена в порядку виконання судового наказу від 27 травня 2021 року про стягнення аліментів, яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Сторони виконавчого провадження не мають спору щодо розміру заборгованості визначеної державним виконавцем.

Вимога ОСОБА_3 про стягнення у цій справі заборгованості зі сплати аліментів може спричинити подвійне стягнення аліментів, що є неприпустимим, тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення пені (неустойки), суд виходить з наступного.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

При визначенні доведеності невинуватості відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів суд враховує ту обставину, що аліменти стягнуто судовим наказом від 27 травня 2021 року, починаючи стягнення з дати подання відповідної заяви, тобто з 18 травня 2021 року.

Проте, пред`явлено виконавчий документ до виконання ДВС Оболонського району лише у серпні, а саме 11 серпня 2021 року представником позивача отримано судовий наказ та 19 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження.

Отже, станом на серпень 2021 року виникла заборгованість зі сплати аліментів, згідно розрахунку виконавця в сумі 23493,08 грн. (а.с. 8).

Відповідач дізнався про наявність обов`язку сплачувати аліменти за судовим рішення 10 серпня 2021 року. У вересні ним сплачено 3750,00 грн., з яких 1255,00 грн. призначених аліментних платежів та 2495,00 грн. погашення заборгованості, в жовтні сплачено 1500,00 грн., з яких 245,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, 04.11.2021 року та 18.11.2021 року по 1000,00 грн. та 800,00 грн. відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. (а.с. 86). Ці дії були вчиненні відповідачем до звернення позивача до суду із позовом про стягнення заборгованості та пені по аліментам, який надійшов до суду 24 жовтня 2021 року. Ухвалу про відкриття провадження із позовною заявою та додатками відповідач отримав згідно розписки 18 листопада 2021 року (а.с. 16).

Окрім того, під час розгляду справи в суді 01 грудня 2021 року відповідач сплатив заборгованість в сумі 10000 грн., квитанція долучена в судовому засіданні.

Отже, дані фактичні обставини свідчать про відсутність у відповідача вини у виникненні заборгованості, яка фактично утворилась під час проміжку часу не пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання з травня по серпень 2021 року. Також надані суду докази свідчать про прагнення відповідача щонайшвидше погасити наявну заборгованість.

Суд вважає недоведеним посилання представника позивача про наявні значні статки відповідача, як доказ його ухилення від сплати аліментів, з огляду на досліджені декларації за 2016, 2017, 2018 роки доводять наявність значного прибутку відповідача під час спільного проживання сторін, проте не свідчать про наявність статків саме у 2021 році.

Досліджені в судовому засіданні декларації відповідача за 2021 року подані до органів ДФС спростовують твердження представника позивача та містять інформацію, що в 1 та 2 кварталі у ФОП ОСОБА_4 відсутній прибуток, в третьому кварталі прибуток становить 5000 грн.

Також з повідомлення представника відповідача в судовому засіданні відповідач закрив ФОП, яке є неприбутковим. Заборгованість зі сплати аліментів державним виконавцем з вересня місяця обраховується виходячи з щомісячного доходу відповідача в сумі 3716,56 грн., як виплати, яку він отримує в центрі зайнятості (а.с. 86).

Також суд не може визнати обґрунтованими твердження представника позивача про наявність значної кількості автотранспортних засобів відповідача, як доведеності його майнового стану. З довідки Головного сервісного центру МВС від 24 травня 2021 року видно, що з 2000 року за відповідачем періодично було зареєстровані транспортні засоби, які він реалізовував та придбавав новий авто. В останнє авто придбано у 2017 року «Форд», 2010 року випуску та перереєстровано у 2020 році на вже нового власника. Також у 2014 році придбано автомобіль «Хюндай», 2008 року випуску та зареєстровано на нового власника у квітні 2021 року. Впродовж 2020-2021 року відповідач не придбав транспортний засіб. Отже, досліджені докази не доводять факту наявності у відповідача значних статків, а доводять факт відчуження наявного рухомого майна.

Довідка про відкриті рахунки в АТ «Універсалбанк» на ім`я відповідача не доводить наявність на цих рахунках грошових коштів, оскільки така інформація відсутня.

З дослідженої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 травня 2021 року встановлено, що в 2017 році відповідачем було придбано декілька земельних ділянок для будівництва дачного будинку в с. Вища Дубечня, 12.11.2020 року зареєстроване право власності на дачний будинок житловою площею 92,2 кв.м., окрім того, відповідачу на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частка квартири розташованої в м.Чернігів, разом із батьками.

На підставі досліджених доказів суд прийшов до переконання про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, як обов`язкової умови для стягнення пені за порушення строків сплати аліментів, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в сумі 38732,47 грн. також слід відмовити.

Окрім того, суд звертає увагу, про невірність розрахунку пені наведеного представником позивача в позовній заяві без врахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. У цій постанові наведено формулу, за якою має обчислюватися пеня за несплату або прострочення сплати аліментів. Зокрема, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Проте, представник позивача обрахувала заборгованість, яка виникла на кінець періоду в сумі 26529,09 грн. помноживши на кількість днів, з дати стягнення аліментів, з чим суд не може погодитися. Початок прострочки у відповідача виник лише з місяця наступного, в якому мав бути проведений платіж, тобто з червня місяця. За червень сума простроченого платежу становила лише 2903,42 грн., а не 26529,09 грн. Отже, розрахунок представника позивача є невірним, проте це не має правового значення для вирішення спірного питання, оскільки винних дії (бездіяльності) щодо виникнення заборгованості суд у діях відповідача не вбачає.

Також суд не враховує для вирішення спірного питання надані відповідачем докази спільного проживання батька разом із дітьми та їх матір`ю в різні часи у різному житлі та придбання за власні кошти квартири АДРЕСА_4 , а також придбання квитків на спільний відпочинок у 2019 році, тимчасове проживання дітей у відповідача в будинку, оскільки не стосується спірних правовідносин. Обов`язок зі сплати аліментів виник у відповідача за судовим рішенням з травня 2021 року. Окрім того, батьки мають забезпечити найкращі умови для своїх дітей, тому відкриття карткового рахунку на ім`я доньок та перерахунок на нього коштів не знімає з відповідача обов`язку по сплаті аліментних платежів.

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Суд дослідив всі надані сторонами докази, всі аргументи сторін було почуто судом та надана в судовому рішенні вмотивоване обґрунтування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13 ,76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та пені по аліментах.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик