Постанова

Іменем України

04 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 199/3248/17

провадження № 61-15014св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Красногвардійське ВДВС), ОСОБА_2 , про визнання акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та свідоцтва про визнання права власності на підставі акта недійсними.

На обґрунтування позову посилався на те, що 19 серпня 2013 року Спеціалізованим державним підприємством «Укрспецюст» (далі - СДП «Укрспецюст») проведено прилюдні торги з реалізації 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. Договір купівлі-продажу 1/4 частини спірної квартири, укладений на прилюдних торгах є таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки прилюдні торги відбулися без його повідомлення. Без його участі також проведена оцінка та переоцінка нерухомого майна, звіти про що йому не надсилалися. На час проведення прилюдних торгів він проживав у м. Сімферополі, проте акт про проведення прилюдних торгів направлявся за адресою: АДРЕСА_2 .

З урахуванням наведеного просив визнати недійсними прилюдні торги, проведені 19 серпня 2013 року СДП «Укрспецюст» в особі Дніпропетровського філіалу з продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1994 року № 4/2026-94; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини зазначеної квартири, укладений на прилюдних торгах 19 серпня 2013 року з ОСОБА_2 ; визнати недійсним акт про проведення реалізації 1/4 частини спірної квартири, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1994 року № 4/2026-94; визнати недійсним свідоцтво про право власності на майно від 22 травня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. Н. на ім`я ОСОБА_2 на підставі акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 19 серпня 2013 року СДП «Укрспецюст» в особі Дніпропетровського філіалу з продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1994 року № 4/2026-94. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений на прилюдних торгах 19 серпня 2013 року з ОСОБА_2 . Визнано недійсним акт про проведення реалізації 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1994 року № 4/2026-94. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на майно від 22 травня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. Н. на ім`я ОСОБА_2 на підставі акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач (боржник) не був письмово повідомлений про дату, час, місце проведення торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. У матеріалах справи відсутні будь-які докази про отримання позивачем письмового повідомлення про проведення прилюдних торгів. Тому при проведенні прилюдних торгів з продажу 1/4 частини спірної квартири не недотримано вимог пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення), що призвело до порушення прав та законних інтересів боржника.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що таке порушення вимог щодо проведення прилюдних торгів призвело до порушення його прав та інтересів.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надіслав йому та його представнику копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги, у зв`язку з чим позбавив його права на подання відзиву на апеляційну скаргу та можливості надати додаткові докази. Зазначав, що у виконавчому листі неправильно зазначена його адреса реєстрації, тому надіслані йому повідомлення про проведення прилюдних торгів він не отримував. Зазначені обставини свідчать про порушення пункту 3.11 Тимчасового порядку, що є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Додатковим доказом порушення апеляційним судом норм матеріального права є невиконання відповідачем ОСОБА_2 , який придбав 1/4 частини спірної квартири, обов`язків як власника придбаного майна.

У вересні 2020 року надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому ОСОБА_2 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у серпні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 19 березня 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2п/104/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 268 960 грн, який був пред`явлений для виконання до Красногвардійського ВДВС.

05 квітня 2012 року державний виконавець Красногвардійського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 19 березня 2012 року № 2п/104/11, яку направлено на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , та отримано позивачем 17 квітня 2012 року, що підтверджується його підписом на поштовому повідомленні про вручення.

Постановою державного виконавця від 11 грудня 2012 року призначено суб`єкта оціночної діяльності та проведено експертну оцінку 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

12 грудня 2012 року державний виконавець направив повідомлення боржнику про оцінку майна.

15 січня 2013 року позивач звернувся до Красногвардійського ВДВС з листом, у якому повідомив, що в межах цього виконавчого провадження складений звіт про оцінку 1/4 частини спірної квартири, з якою він не погоджується. На цей лист позивачу надана відповідь, що рецензування звіту про оцінку майна призначається державним виконавцем у десятиденний строк за обов`язковою наявністю певних для цього умов.

09 серпня 2013 року проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Переможцем визнано ОСОБА_2 , який сплатив 31 950 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, відповідно до якого прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за їх результатами відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином, у якому покупцем є переможець торгів.

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою, третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Водночас необхідно зазначити, що оскільки, виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням, має наслідком визнання прилюдних торгів недійсними.

Пунктом 3.5 розділу 3 Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року N 43/5, на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації.

Спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна (пункт 3.11 розділу 3 Тимчасового положення).

Отже, розглядаючи питання дотримання при проведенні торгів вимог пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто встановити не тільки недотримання норм закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, що їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року

№ 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року № 6-370цс16 та № 6-547цс16. Велика Палата Верховного Суду підтримала зазначені правові висновки у постанові від 15 травня 2019 року у справі

№ 678/301/12.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що порушення вимог щодо проведення прилюдних торгів призвели до порушення його прав та законних інтересів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Заявник посилається на невиконання відповідачем ОСОБА_2 , який придбав 1/4 частини спірної квартири, обов`язків як власника придбаного майна, проте зазначене виходить за межі предмета спору у цій справі.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не надіслав йому копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги, у зв`язку з чим позбавив його права на подання відзиву на апеляційну скаргу, суд не бере до уваги, оскільки 15 травня 2019 року апеляційний суд відклав розгляд справи на 03 липня 2019 року, та надав можливість позивачу та його представнику ознайомитися із апеляційною скаргою та частково задовольнив клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (т. 1, а. с. 234-235). Позивач та його представник брали участь у судовому засіданні призначеному на 03 липня 2019 року, а тому ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право щодо спростування доводів апеляційної скарги.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний