Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1344/21 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М.
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/1344/21 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Хомич В.М. в м. Малині,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі-АТ«ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_1 станом на 07 квітня 2021 року заборгованість у сумі 55 090,78 грн, яка складається із: 11 362,02 грн. тіла кредиту; 0,85 грн. процентів за користування кредитом; 28 727,91 грн. комісії; 15 000 грн. штрафних санкцій. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 15 липня 2018 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №601, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 30 000 грн. Відповідач належно не виконує фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року позов АТ «ПУМБ» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за договором від 15 липня 2018 року №601 у сумі 40 090,78 грн., а також - судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 651,93 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 28 727,91 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким банку відмовити у стягненні комісії за безпідставністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не повинні включатися в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнане недійсним. Так, пунктом 4 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 3,99% від суми кредиту. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання їх недійсними. Суд не врахував правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 06 вересня 2017 року в справі №6-2071цс16, від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15-ц. На думку скаржника, вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Просить рішення суду першої інстанції у частині стягнення комісії скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити банку в стягненні комісійної винагороди.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Виходячи із диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції у неоскарженій частині, тобто не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту, відсотків за користування кредиту та відмови в стягненні з відповідача на користь банку штрафних санкцій.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 15 липня 2018 року між сторонами укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №601, за умовами якого позивач надав відповідачу на 24 місяці споживчий кредит на загальні споживчі цілі у сумі 30 000 грн на умовах процентної ставки 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%, що складає 1197 грн (30 000 * 3,3.99%) (а.с.7).

Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту та комісії прописані у заяві №601 від 15 липня 2018 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем особисто. Факт підписання заяви відповідачем не заперечується.

У розумінні Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року, споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

За положеннями частини другої ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Отже, у 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування» законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало значних змін. До цього часу судова практика з питання можливості встановлення кредитом комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак, з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» судова практика змінилася. Суди протилежно трактують можливість встановлення в кредитному договорі комісії за обслуговування кредитного договору, а тому посилання в апеляційній скарзі на правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду від 06 вересня 2017 року в справі №6-2071цс16, від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15-ц, є помилковими, приймаючи до уваги, що у тих справах кредитні договори укладені до 2017 року, а у цій справі споживчий договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладений після 2017 року. Фактичні обставини у справах не є тотожними.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №601 від 15 липня 2018 року в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості згідно з Законом України «Про споживче кредитування» був би визнаний недійсним у судовому порядку. Такі умови договору вважалися нікчемними в силу положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка таку плату забороняла та норма якої діяла у відповідній редакції з 16 жовтня 2011 року і до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII. Окрім того, за положеннями частини першої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. У цій справі заявлені вимоги лише про стягнення кредитної заборгованості, а тому суд не може входити в обговорення питання недійсності/дійсності умови договору, яка передбачає сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині обґрунтованості вимог банка щодо стягнення заборгованості у сумі 28 727,91 грн. у вигляді щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у кредитних правовідносинах, які виникли у 2018 році, тобто після 10 червня 2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в оскарженій у апеляційному порядку частині залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості з комісії у сумі 28 727,91 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 06 грудня 2021 року.