П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 22-3416 Головуючий у 1-й інстанції: Мазка Н. Б.

Унікальний № 370/2767/20 Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

у с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, та визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити перебувати в місці спільного з нею, ОСОБА_1 проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити наближатися на відстань меншу ніж п`ятдесят метрів до її, ОСОБА_1 місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею, ОСОБА_1 , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, з посиланням на те, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає вона, як власник домоволодіння, разом з матір`ю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_4 , якими особисто опікується, а також її рідний брат - ОСОБА_2 (а.с.1-3).

Заява була обґрунтована тим, що починаючи з 2016 року ОСОБА_2 здійснює щодо неї фізичне та психічне насильство, що виражається в постійних сварках, спровокованих особисто ним, завданням їй фізичного болю, психічним тиском на неї, у зв`язку з чим ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності: 26 вересня 2016 року по справі № 370/2179/16-ц, коли ОСОБА_2 був звільнений від адміністративної відповідальності у зв`язку з щирим розкаянням; 15 серпня 2018 року по справі № 370/2368/18 та 27 квітня 2020 року по справі № 370/958/20 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчинені відносно неї адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення; 06 жовтня 2020 року по справі № 70/2339/20, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчинені відносно неї адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити повністю (а.с.69).

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином (а.с.33).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_2 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з відомостями довідки № 826 від 07 жовтня 2019 року Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно з 2000 року проживає на території Андріївської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрована.

Згідно постанов Макарівського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року № 370/2179/16-ц, від 15 серпня 2018 року № 370/2368/18, від 27 квітня 2020 року № 370/958/20, від 06 жовтня 2020 року по справі № 70/2339/20 ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 районний суд виходив із того, що твердження заявниці про те, що вона є постраждалою від домашнього насильства, не доведені. Безперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даній справі при зверненні до суду з заявою ОСОБА_1 на підтвердження фактів домашнього насильства було надано копії постанов Макарівського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року № 370/2179/16-ц, від 15 серпня 2018 року № 370/2368/18, від 27 квітня 2020 року № 370/958/20, від 06 жовтня 2020 року по справі № 70/2339/20 ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.6-9).

Ураховуючи зазначені докази, динаміку подій щодо застосування ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства до ОСОБА_1 , зважаючи на неодноразове притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, що не дало бажаних результатів та останній не припинив вчиняти протиправні дії відносно ОСОБА_1 , колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих ризиків повторного вчинення насильства до заявниці та необхідність захисту її прав, оскільки вона є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 .

Районний суд на вказані обставини уваги не звернув та не надав їм належної оцінки, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Видати обмежувальний припис, яким строком на 6 (шість) місяців:

заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) перебувати в місці спільного з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися до ОСОБА_1 на відстань меншу ніж п`ятдесят метрів до її місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома