Справа №505/269/17
У Х В А Л А

08 лютого 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Желяскова О. О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гула О.Р.,

представника відповідача Гурової І.М.,

представника третьої особи Коротнян С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат.

10 листопада 2020 року на адресу Ананьївського районного суду Одеської області надійшла заява представника позивача адвоката Кресюн Василя Андрійовича, повноваження якого підтверджені договором про надання правової допомоги від 30 січня 2017 року (Том справи №1 а.33) та виданим на його підставі ордером серії ОД №233655 від 3 лютого 2017 року (Том справи №1 а.32), про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Державної казначейської служби України, виключення її з учасників справи в якості третьої особи.

Клопотання обґрунтовується тим, 4 листопада 2020 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень було опубліковано постанову Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №610/3221/19-ц, в якій було висловлено правову позицію, відповідно до якої у справах про відшкодування збитків завданих діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду в якості відповідача має бути залучено відповідний орган державного казначейства.

8 лютого 2021 року позивач та його представник у судове засідання не з`явилися.

Проте, 8 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Кресюн В.А. (Том справи №2 а.176), в якій представник позивача зазначав, що просить судове засідання, призначене на 8 лютого 2021 року провести без його участі та участі позивача, просить розглянути клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача.

Представник відповідача прокуратури Одеської області прокурор Котовської місцевої прокуратури Гурова Ірина Мануїлівна, яка діє на підставі довіреності від 8 жовтня 2020 року №15/3/1-42вн-20 (Том справи №2 а.129), питання щодо залучення до участі у справі співвідповідача залишила на розсуд суду.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України Коротнян Сергій Іванович, повноваження якого підтверджені копією довіреності від 12 січня 2021 року №5-18-08/815 (Том справи №2 а.177), проти залучення Державної казначейської служби України до участі у справі в якості відповідача заперечував.

Суд розглянувши заяву представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача, заслухавши думку учасників процесу, вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 51 ЦПК України визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до частини 3 статті 51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Так, з позовної заяви вбачається, що 12 лютого 2009 року Котовським міжрайонним прокурором Одеської області Сівун В.Т. було порушено відносно оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1 кримінальну справу №1 за ч.3 ст.364 КК України.

21 квітня 2009 року Котовським міжрайонним прокурором Одеської області ОСОБА_2 порушено відносно оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1 кримінальну справу №3 за ч.3 ст.364 КК України.

6 травня 2009 року наказом начальника УМВС України в Одеській області №179о/с у відповідності до Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 оперуповноваженого сектора карного розшуку Котовського МВ (з обслуговування міста Котовськ та Котовського району) ГУ МВС України в Одеській області звільнено у запас Збройних Сил за п.66 (дискредитація).

25 серпня 2009 року Котовським міжрайонним прокурором Одеської області ОСОБА_2 порушено відносно оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1 кримінальну справу №5 за ч.1 ст.396 КК України.

Вказані кримінальні справи об`єднані в одне провадження з кримінальною справою №1.

25 серпня 2009 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.396 КК України, та обрано відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, та призначено йому покращання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах влади та правоохоронних органах строком 2 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_1 звільнено з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2014 року вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2003 року у відношенні ОСОБА_1 скасовано, справа направлена на новий розгляд до того ж суду у іншому складі суду.

1 грудня 2014 року державним обвинувачем старшим прокурором Котовської міжрайонної прокуратури Битка Є.О., було змінено обвинувачення відносно ОСОБА_1 на ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України.

26 грудня 2014 року вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і правоохоронних органах на 2 роки. На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року скасовано та справу направлено Котовському міжрайонному прокурору Одеської області для проведення додаткового слідства.

Кримінальна справ за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, надійшла до другого слідчого відділу прокуратури Одеської області та відомості про кримінальні правопорушення, що містились в ній 7 травня 2015 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000264 за ч.2 ст.364 КК України.

26 грудня 2016 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000264 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 вважає, що перебуванням під слідством у період з 12 лютого 2009 року по 26 грудня 2016 року, йому незаконним діями органів досудового слідства та прокуратури завдано значну моральну шкоду та звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 статті 280 ЦК України визначено також, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При цьому, як вбачається, з позовної заяви та інших матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що моральну шкоду йому заподіяно саме незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зокрема пред`явленням обвинувачення у скоєнні злочинів, за які передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Частиною 7 статті 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

На виконання вимог ч.7 ст.1176 ЦК України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У редакції Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,яка діяла станом на 12 лютого 2009 року пункт 1 частини 1 статті 1 зазначеного Закону було викладено наступним чином «Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян».

З наведеного вбачається, що питання відшкодування моральної шкоди, яка можливо була завдана ОСОБА_1 зокрема притягненням його в якості обвинуваченого, регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що кримінальне провадження відносно нього було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, що також підтверджує думку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Реченням 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не визначено коло відповідачів у справах за позовними заявами про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Реченням 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» лише вказано на джерело коштів, які будуть сплачені особі, в якості відшкодування спричиненої їй шкоди.

При цьому, як зазначалося, відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З позовної заяви вбачається, що порушення відносно ОСОБА_1 кримінальних справ №1 за ч.3 ст.364 КК України, №3 за ч.3 ст.364 КК України та №5 за ч.1 ст.396 КК України, було здійснено Котовським міжрайонним прокурором Одеської області.

Також, Котовським міжрайонним прокурором Одеської області 25 серпня 2009 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.396 КК України.

В подальшому, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000264 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Пунктом 7 частини 1 статті 32 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що слідчий - слідчий прокуратури, слідчий органів внутрішніх справ, слідчий органів безпеки, слідчий податкової міліції.

Частиною 1 статті 22 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

З наведеного вбачається, що Кримінально-процесуальний кодекс України, який діяв на час порушення кримінальних справ та пред`явлення обвинувачення ОСОБА_1 визначав в якості органів досудового слідства, зокрема органи прокуратури та їх слідчих.

Пунктом 17 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент внесення відомостей про кримінальне провадження №0000264 та його закриття було визначено, що слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

З наведеного вбачається, що слідчі органів прокуратури здійснювали слідство і відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що досудове слідство у кримінальній справі №1 та в подальшому у кримінальному провадженні №0000264 здійснювалося слідчими органів прокуратури Одеської області.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду, висловила у постанові від 25 березня 2020 року у справі №641/88578/17 за позовом особи до Харківської місцевої прокуратури №5, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, правову позицію згідно якої належним відповідачем у справах даної категорії є безпосередньо орган чиїми діями завдано шкоду.

В пунктах 62-62 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

При цьому, Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №610/3221/19-ц дійсно зазначив, що органи державного казначейства можуть бути залучені до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки хоча й не несуть на пряму відповідальності за спричинену громадянину шкоду, проте є органом який може представляти державу у спірних правовідносинах, та є органом який, в разі задоволення позову, буде відповідати за виконання судового рішення.

Зі змісту статті 51 ЦПК України вбачається, що подання суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача є беззаперечним правом позивача, а питання про задоволення або відмову в задоволенні такого клопотання законодавцем віднесено до дискреційнийх повноважень суду.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 січня 2020 року №761/30025/16-ц зазначив, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Державної казначейської служби України підлягає задоволенню.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до частини 1 статті 178 ЦПК України відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві.

Частиною 7 статті 178 ЦПК України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Зі змісту наведених норм вбачається, що з моменту залучення особи до участі у справі в якості відповідача в неї виникає ряд процесуальних прав, реалізація яких згідно положень ЦПК України передбачає надання певного строку, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне роз`яснити залученому відповідачу вказані права та порядок їх реалізації.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.51, 259, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Кресюн Василя Андрійовича, про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Державної казначейської служби України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат, - задовольнити.

Залучити до участі у справі співвідповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат Державну казначейську службу України (01011, м.Київ, вул.Бастіонна, 16, Код ), виключивши її з кола третіх осіб у справі.

Розгляд справи відкласти на 13 годину 00 хвилин 31 березня 2021 року.

Роз`яснити новому відповідачу, що у відповідності до положень ч.4 ст.51 ЦПК України він має право заявити клопотання про розгляд справи з початку.

Визначити залученому судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк залучений судом відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення, а також пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади в Україні за адресою: http://court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz.

Копію ухвали направити учасникам справи.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: О. О. Желясков