Справа № 161/9054/20
Провадження № 2/161/1202/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Самолюк І.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2020 року позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона проживає у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить її матері.

Позивач зазначає, шо її сусідка ОСОБА_3 , яка проживає у сусідньому будинку АДРЕСА_2 , встановила на краю земельних ділянок домогосподарства паркан, який, на думку позивача не відповідає будівельним та санітарним нормам, адже має більшу, ніж дозволено, висоту. Вказане, як зазначає позивач, призводить до недостатнього освітлення сонцем та недостатнього циркулювання повітря. Також позивач вказує на те, що паркан має неестетичний вигляд.

З наведених підстав, посилаючись на порушення своїх прав, як користувача будинку АДРЕСА_1 , позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, зобов`язавши відповідача знести огорожу профілю на межі земельних ділянок між будинками АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у письмовому відзиві позов заперечила. У судове засідання не прибула з невідомих суду причин.

Заслухавши присутню представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка з кадастровим номером 31:156:0008 під ним, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача (а.с.10). У правовстановлюючому документі на будинок вказано, що він має статус незавершеного будівництва із ступенем готовності 92%. Доказів введення в експлуатацію будинку позивач суду не надала (а.с.5-7).

Згідно даних будинкової книги, у вищенаведеному будинку, окрім власника ОСОБА_4 , зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.8-9).

Будь-яких правовстановлюючих документів на сусідній будинок АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять, так само, як і відомості з Державного реєстру речових право на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, з приводу того, хто саме є суміжним землевласником (землекористувачем).

З характеру пояснень представника позивача, а також доводів, які викладені у позові та відповіді на відзив, слідує, що позивач вважає, що саме відповідач має відповідати за позовом, оскільки є власником суміжнього домогосподарства.

Надаючи свою правову оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

А у статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що особа має право на захист свого цивільного права або законного інтересу, лише у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з боку інших осіб.

Правові основи захисту права власності визначені у главі 29 ЦК України.

У частинах другій та третій статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

При цьому, у главі 29 ЦК України «Захист права власності», визначені наступні способи захисту порушених, оспорених чи не визнаних прав:

1) витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов, ст.ст.387-390 ЦК України);

2) усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов, ст.391 ЦК України);

3) визнання права власності (ст.392 ЦК України);

4) визнання незаконним акту, що порушує право власності (ст.393 ЦК України);

5) відшкодування шкоди (ст.394 ЦК України).

Фактично, зі змісту позову слідує, що позивач пред`являє негаторний позов, оскільки просить усунути перешкоди у праві користування майном (ст.391 ЦК України), однак вона не враховує того, що право на пред`явлення такого позову має лише власник майна, а не його володілець, чи користувач, про що прямо зазначено у статті 391 ЦК України.

Положення глав 31, 32 ЦК України («Право володіння чужим майном», «Право користування чужим майном»), на які посилається позивач у позові, не містять у собі положень стосовно права користувача чи володільця майна пред`являти негаторні позови.

Отже, оскільки позивач не є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , їй не належить і право на пред`явлення цього негаторного позову, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у його задоволенні.

У зв`язку з відмовою у позові через неналежність позивача, суд не надає правової оцінки всім іншим її доводам, зокрема стосовно порушення будівельних та санітарних норм при влаштування паркану, а також стосовно того, що спірний паркан був влаштований саме відповідачем.

Всі судові витрати позивача, в тому числі пов`язаних із сплатою судового збору та наданням правничої допомоги адвокатом, залишаються за нею.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Повний текст рішення складений та підписаний 10 лютого 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк