Справа № 355/1552/21
Провадження № 4-с/355/12/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

за участі секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2021 до Баришівського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

В обґрунтування поданої скарги зазначає, що вироком Баришівського районного суду Київської області від 24.09.2021 ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі та стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 112073 грн. На підставі вказаного вироку видано виконавчий лист, який направлено на виконання ВДВС Баришівського РУЮ та здійснювалося виконання. 07.01.2013 заступником начальника ВДВС Баришівського РУЮ Стешенко Т.П. винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 35283528, за якою накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

На підставі постанови від 23.01.2013 реєстраційною службою Баришівського РУЮ на вищевказане майно зареєстровано обтяження, яке занесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 30.05.2013 встановлено інший спосіб і порядок виконання виконавчого листа № 1001/1098 Баришівського районного суду від 15.10.2012 шляхом звернення стягнення з пенсії ОСОБА_1 ..

14.06.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10.ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», однак арешт майна не був знятий. 16.09.221 постановою старшого державного виконавця Баришівського ВДВС Самойленко А.О. виконавче провадження № 38855440 закінчено на підставі п. 3 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю стягувачки, однак арешт знятий не був.

У зв`язку з вказаним просить зобов`язати Баришівський відділ державної виконавчої служби зняти арешт на майно та зняти заборону на відчуження будь-якого майна боржника.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Надав клопотання про розгляд скарги за його відсутності та задоволення вказаної скарги.

Старший державний виконавець Баришівського ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) не заперечив проти поданої скарги надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд ухвалив розглядати скаргу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши і перевіривши скаргу та додані до неї документи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 35283528 від 19.11.2012 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Стешенко Т.П. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1001/1098/2012, виданого 15.10.2012 Баришівським районним судом Київської області стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у сумі 112073 грн.

07.01.2013 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Стешенко Т.П. в рамках виконавчого провадження № 35283528 накладено арешт на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Листом Баришівського районного відділу державної виконавчої служби від 30.06.2021 № 2192 вказано, що 17.06.2013 виконавче провадження № 35283528 тнаправлено до Бориспільського ВДВС, так як боржник відбував покарання у ВК №119 с. Мартусівка Бориспільського району. Відповідно до правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, вказане виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, а тому було відмовлено в скасуванні арешту майна.

Згідно листа за підписом начальника Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 25.08.2021 № 58967 вказано, що постановою про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ВДВС Баришівського РУЮ ВП 38731932 від 05.07.2013 на підставі п.10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату винесення) до відділу ДВС надійшов виконавчий лист Баришівського районного суду Київської області №1/1001/126 від 15.10.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу 112073 грн..

У відповідності до статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату винесенняпостанови) державним виконавцем ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції 16.07.2013 винесено постанову ВП № 38855440 про відкриття виконавчого провадження. В подальшому відповідно до ч.4 ст. 25 «Про виконавче провадження» 23.08.2021 винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Баришівського відділу державно ї виконавчої служби у Броварському районі Київської області за місцем проживання боржника.

16.09.2021 старшим державним виконавцем Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Самойленко А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», не вирішивши питання щодо скасування арешту на майно.

З такими доводами державного виконавця суд не погоджується зі слідуючих підстав.

Правовідносини, що виникають в процесі виконання судового рішення органами виконавчої служби, регулюються не нормами матеріального права, а нормами виконавчого законодавства, в тому числі Законом України «Про виконавче провадження».

Способом захисту прав учасника виконавчого провадження, які порушені під час виконання судового рішення, є оскарження рішення, дії та бездіяльності державного виконавця або посадової особи органу державної виконавчої служби.

Отже, правовідносини, що виникають між учасниками виконавчого провадження з питань правомірності вчинення або невчинення виконавчих дій, регулюються нормами виконавчого законодавства (Закон України «Про виконавче провадження»).

Такі правовідносини розглядаються за правилами розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України («Судовий контроль за виконанням судових рішень») за скаргою учасника виконавчого провадження на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 у справі № 544/394/18.

Судом встановлено, що між стягувачем та державною виконавчою службою виникли правовідносини щодо обтяження майна у виконавчому провадженні, які виникли при виконанні виконавчого листа, отже ці відносини регулюється нормами виконавчого законодавства та підлягають розгляду за правилами розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З аналізу наведених правових норм слідує, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження`підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що виконавче провадження №38855440 з примусового виконання виконавчого листа №1/1001/126 від 15.10.2012 закінчене на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»..

Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Однак, при винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, не був знятий.

Після звернення стягувача із заявою про скасування арешту з майна, усупереч Закону України «Про виконавче провадження» особою, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника, державним виконавцем відповідного відділу державної виконавчої служби, арешт з майна боржника знято не було.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності достатності суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ст. 451 ЦПК України).

За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про задоволення скарги з вищевикладених підстав, вбачаючи, що не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю державного виконавця і порушене право заявниці підлягає захисту шляхом зобов`язання державного виконавця зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Керуючись ст.ст.247,447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), задовольнити.

Зобов`язати Баришівський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт, який накладений постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Стешенко Т.П. від 07.01.2013 про арешт майна боржника ВП № 35283528 у відповідності з якою арешт накладено на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та зняти заборону здійснювати відчудження майна боржника ОСОБА_1 ..

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду.

Суддя В.Червонописький