Справа № 428/3335/20
Провадження № 22-ц/810/726/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Бароніна Д.Б. в м. Сєвєродонецьку Луганської області,

за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ спільного майна,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ спільного майна, в обґрунтування якої зазначила, що 29 вересня 1990 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 від спільного подружнього життя у позивача народився син ОСОБА_5 . З 1998 року позивач припинила спільне проживання та спільний побут з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. З 27 січня 1994 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а з 28 жовтня 2015 року за адресою: АДРЕСА_2 , однак з 1998 року фактично мешкала у будинку матері ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . З грудня 2001 року разом із позивачем та її сином за адресою: АДРЕСА_1 почав спільно мешкати ОСОБА_2 . 14 березня 2002 року шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час фактичних шлюбних стосунків вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, мали спільний бюджет, який спільно використовували для купівлі продуктів харчування, одягу, ліків, поліпшення житлових умов у будинку АДРЕСА_1 , а також розрахунків за комунальні послуги. 18 липня 2015 року сторони уклали шлюб. Під час спільного проживання, ще до укладення шлюбу, позивач та відповідач планували придбати житло у м. Сєвєродонецьку, де б вони продовжили мешкати у майбутньому, та у зв`язку з тим, що коштів на придбання квартири не вистачало, позивач позичила кошти у розмірі 3500 доларів США у сина ОСОБА_5 . 26 березня 2015 року за спільні кошти сторін була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_3 . Договір купівлі-продажу зазначеної квартири відповідач уклав від свого імені. У 2017 році ОСОБА_2 залишив родину та став мешкати за іншою адресою. 21 березня 2020 року позивач засобами поштового зв`язку отримала заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2020 року, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. 10 квітня 2020 року позивачем до суду була подана заява про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2020 року. Позивач зверталася до відповідача з пропозицією розділити майно за взаємною згодою, але розділити квартиру АДРЕСА_3 відповідач відмовляється.

Позивач, після уточнення позовних вимог, просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року до 18 липня 2015 року; визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; здійснити поділ квартири АДРЕСА_3 , як спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної вище квартири та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину вказаної вище квартири; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 травня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ спільного майна відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 6537,60 грн. Скасовано захід забезпечення позову, застосований ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 квітня 2020 року по справі № 428/3335/20 у вигляді накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтверджується лише показаннями самої ОСОБА_1 та показаннями тих свідків, які є близькими особами для позивача (мати, син, брат, близька подруга). Показання свідка ОСОБА_7 щодо спільного проживання сторін ґрунтуються лише на тому, що свідок іноді бачила відповідача ОСОБА_8 в селищі, він ходив з роботи в один і той же час. При цьому, свідок рідко бувала в гостях у позивача і могла не бачити відповідача в селищі протягом строку до одного місяця. На цих же відомостях ґрунтуються і довідки про спільне проживання сторін, які були видані ОСОБА_7 як депутатом селищної ради.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_2 стверджував, що він не проживав постійно з позивачем в будинку у смт Борівському, проте проводив там з позивачем приблизно два дні кожного тижня. Частина його особистих речей була у будинку позивача в смт Борівському, а частина в гуртожитку у м. Сєвєродонецьку.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач та її представник не надали доказів, які б достовірно та достатньо підтверджували факт постійного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу станом на час купівлі спірної квартири в березні 2015 року.

На думку суду першої інстанції, спірна квартира немає правового режиму майна, набутого чоловіком та жінкою як однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Надана позивачем розписка від 05 березня 2015 року про отримання від свого сина ОСОБА_5 в борг грошових коштів в сумі 3500 доларів США для купівлі квартири є недостовірним доказом, який не взятий судом до уваги. Про недостовірність вказаного доказу свідчить те, що відповідно до експертного висновку на цей документ здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання записів та підписів, що містяться в розписці.

Тобто, дійсний час складення розписки експерт не зміг встановити саме внаслідок штучного зістарювання записів та підписів, що містяться в розписці. Вказана обставина, на думку суду першої інстанції, свідчить про те, що розписка була складена з метою штучного створення доказів для введення суду в оману щодо дійсних обставин цієї справи. Крім того, вказана обставина свідчить про низький ступень достовірності показань всіх свідків, які стверджували, що ця розписка була складена в 2015 році.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у задоволенні позову адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ спільного майна необхідно відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 зазначила, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні показання свідка ОСОБА_9 , які мають значення для справи, виклав не у повному обсязі, як і не зазначив у оскаржуваному рішенні суду обставини, які були повідомлені суду відповідачем з приводу його постійного мешкання у смт Борівське з позивачем.

Судом першої інстанції під час розгляду справи не була надана оцінка як доказу, заяві відповідача про розірвання шлюбу від 17 вересня 2019 року, у якій відповідач вказав, що спільне господарство з позивачем велось, але було припинено у травні 2016 року, що свідчить про те, що на час придбання спірної квартири у березні 2015 році відповідач та позивач вели спільне господарство.

Крім того, позивач вказує на те, що судом першої інстанції порушено порядок дослідження доказів.

Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність в матеріалах справи достатньої кількості належних доказів, які відповідно до ст. 77 ЦПК України містять інформацію про спільне постійне проживання сторін однією сім`ю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 18 липня 2015 року.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні суду зробив висновок, що спірна квартира була придбана за кошти відповідача та використовувалась лише з метою одноособового проживання відповідача в квартирі, однак такий висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки відповідач у судовому засіданні надавав пояснення стосовного того, що квартиру планував придбати для того щоб мешкати у квартирі разом із позивачем.

У оскаржуваному рішенні суду суд першої інстанції також зробив висновок, що спірна квартира немає правового режиму майна, набутого чоловіком та жінкою як однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак такий висновок не відповідає обставинам справи.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_2 отримав 23 вересня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 177).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_10 зазначив, що судом першої інстанції дотримано порядок проведення допиту свідків відповідно до процесуального законодавства, що не оскаржується позивачем в цій частині, та надано даним показанням належну оцінку при ухваленні судового рішення.

При цьому, позивач наполягає не на неповній оцінці показів свідків та відповідача, а на її думку, неповному відображенні або викладені в судовому рішенні цих показань, що жодним чином не спростовує сприйняття судом показань свідків та не надає можливості суду апеляційної інстанції повторно допитати свідків у справі для з`ясування обставин, які на думку позивача, не викладені в рішенні суду. В іншому випадку суд апеляційної інстанції повинен був би повторно викликати свідків у справі для надання показань, що не узгоджується із нормами ЦПК України стосовно подання доказів при апеляційному перегляді судових рішень та принципом процесуальної економії. Тоді як всі обставини по справі встановлені судом першої інстанції у повному обсязі, включаючи ті, які отримані з показань свідків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, правильно застосував норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту набуття спірного майна (квартири), під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, та з цих підстав правильно відмовив у позові.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції правильно виходив з того, що надані позивачем фотокартки, покази свідків, якими підтверджується факт спільного проведення часу позивача з відповідачем, їх спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між вказаними особами склались та мали місце, протягом відповідного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

В свою чергу, житлово - побутова характеристика, зміст якої підтвердили свідки позивача, тобто близькі родичі позивача, показання яких носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю, не може бути доказом ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім ї.

Сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним з них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції в судовому рішенні стосовно придбання спірної квартири, яку позивач мав намір поділити як спільне сумісне майно подружжя під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач не спростовує та в цій частині не оскаржує. Тоді як суд повинен установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала 25 вересня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та її представник не надали доказів, які б достовірно та достатньо підтверджували факт постійного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу станом на час купівлі спірної квартири в березні 2015 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14-ц (провадження № 61-14159св19) зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 520/10426/18 (провадження № 61-18086св20) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Судом встановлено, що з 29 вересня 1990 року ОСОБА_11 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , дружині після укладення шлюбу присвоєне прізвище ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 29 вересня 1990 року.

14 березня 2002 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 14 березня 2002 року зроблено запис за № 145, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 14 березня 2002 року.

З 23 серпня 2005 року по 31 березня 2007 року ОСОБА_1 працювала робітником кондитерського цеху АТЗП «Лісок»; з 01 квітня 2007 року по 29 листопада 2011 року робітником кондитерського цеху ТОВ «Ліспрод»; з 30 грудня 2011 року по 04 грудня 2012 року перебувала на обліку у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості як безробітна; з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року працювала літерщіком пластмас МПП «Лавіс», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 , заповненої 18 липня 1989 року на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії №15, виданою 01.04.2020 ТОВ «Ліспрод», дохід ОСОБА_1 за 2006 рік становив 4778,14 грн, 2007 рік - 5766,88 грн, 2008 рік - 6727,26 грн, 2009 рік - 934,10 грн, 2010 рік - 999,94 грн, 2011 рік - 1791,76 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі розписки від 05 березня 2015 року отримала у борг від ОСОБА_5 гроші в сумі 3500 доларів США для придбання квартири у місті Сєвєродонецьку. Зобов`язалася повернути вказані гроші в повному обсязі вчасно до 05 березня 2018 року. У випадку невиконання цього зобов`язалася виплатити пеню у розмірі одного процента від позиченої суми за кожний день простроченої виплати.

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_4 , заповненої 30 липня 1979 року на ім`я ОСОБА_2 , з 04 квітня 1983 року останній був прийнятий на роботу до Сєвєродонецьке виробниче об`єднання «Азот» (на теперішній час ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»). З запису № 25 від 29 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 був переведений апаратником підготовки сировини та відпуску полуфабрикатів та продукції відділення з виробництва рідких мінеральних добрив цеху виробництва аміаку.

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_2 , дохід останнього за 2010 рік склав 26105,99 грн, за 2011 рік - 37114,63 грн, за 2012 рік - 35917,06 грн, за 2013 рік - 37382,21 грн, за 2014 рік - 46382,91 грн, за 2015 рік - 43755,82 грн, за 2016 рік - 51083,40 грн, за 2017 рік - 53103,93 грн.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком, щомісячний розмір якої у період з січня 2015 року по липень 2015 року становив 2213,27 грн. Сума пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2020 року складає 184302,40 грн, вказане підтверджується копією довідки про доходи № 7527 8554 0895 5517, виданої 25 травня 2020 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Відповідно до довідки, виданої 08 квітня 2020 року депутатом Борівської селищної ради Агафоновою Л.Н., ОСОБА_1 постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації. З жовтня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою, виданою 08 квітня 2020 року депутатом Борівської селищної ради Агафоновою Л.Н., з грудня 2001 року по березень 2017 року разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проживали її син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та цивільний чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 без реєстрації. З квітня 2017 року за вказаною адресою ОСОБА_2 не мешкає.

Відповідно до житлово-побутової характеристики, складеної 02 квітня 2020 року депутатом Борівської селищної ради Агафоновою Л.Н., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок належить ОСОБА_6 - матері ОСОБА_1 . У період з грудня 2001 року по липень 2015 року за даною адресою разом з ОСОБА_1 проживав цивільним шлюбом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а у липні 2015 ними був зареєстрований шлюб. Разом прожили до 2017 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_13 завжди мали постійну роботу, вели домашнє господарство, обробляли присадибну ділянку. Родина за період проживання за вказаною адресою шкідливих звичок не мала та конфліктів з сусідами не було.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 18 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 18 липня 2015 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_14 та ОСОБА_12 відповідно.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 травня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

26 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 (в особі представника ОСОБА_16 ) укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , який посвідчено приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Короткевич О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 412.

Право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 було зареєстровано 26 березня 2015 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Короткевич О.Г., що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35514253 від 26.03.2015 року.

Відповідно до висновку експертів №22038/20-34 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі №428/3335/20 від 29.10.2020 року , записи та підпис, що містяться в розписці від імені ОСОБА_1 , датованій 05.03.2015 року, виконані кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору. На документ - розписку від імені ОСОБА_1 , датовану 05.03.2015, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів. Відповісти на питання «Чи відповідає давність виконання документа розписки від 05.03.2015, складеної ОСОБА_1 , вказаній в ній даті - 05.03.2015 (05 березня 2015 року)? Якщо не відповідає, то у який період часу був виконаний власноруч написаний текст цієї розписки?»; «Чи могла розписка від 05.03.2015, складена ОСОБА_1 , бути створена пізніше 2015 року?» та «Чи могла розписка від 05.03.2015, складена ОСОБА_1 бути створена в 2018, 2019 або 2020 роки?» не видається можливим, з причин впливу сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів.

В дослідницькій частині вищевказаного висновку вказано, що на розписку від імені ОСОБА_1 , датовану 05.03.2015, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання записів та підписів, що містяться в розписці.

Суд першої інстанції, враховуючи висновок експертів № 22038/20-34 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, надав належну оцінку розписці від 05 березня 2015 року, зазначивши що розписка є недостовірним доказом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надавши належну оцінку показам свідків, встановивши, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту її постійного проживання однією сім`єю з відповідачем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на час придбання спірної квартири та не надала доказів що квартира придбана за спільні кошти, при цьому подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю, набуття майна, дійшов обґрунтованого висновку про те, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати спірну квартиру такою, яка придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2015 року, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні показання свідка ОСОБА_9 , які мають значення для справи, виклав не у повному обсязі не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За змістом частини четвертої ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

В тексті рішення судом першої інстанції стисло викладені покази свідка ОСОБА_9 . Нормами ЦПК України не передбачено викладення показів свідка дослівно, суд зобов`язаний надати оцінку доказам, якими є покази свідка, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Згідно статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2 жив в смт Борівське, робив ремонт, купував холодильник, інструменти, технику. Який період відповідач жив в смт Борівське їй не відомо, з ким проживав їй було не цікаво. Про вказані вище обставини свідку ОСОБА_9 відомо зі слів відповідача.

Покази свідка зафіксовані звукозаписувальним технічним записом під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач був допитаний в якості свідка, пояснив, що він не проживав постійно з позивачем в будинку у смт Борівське, позивачу допомагав, а саме: за власні кошти купував будівельні матеріали, холодильник, продукти харчування, обрізав дерева, допомагав грошима, за його кошти та кошти позивача був придбаний котел, спільного бюджету з позивачем не мав.

Отже, перебування сторін у близьких стосунках, про що не заперечував і відповідач, не є сімейними відносинами. Лише цей факт не може свідчити, що сторони проживали однією сім`єю як подружжя, а придбане одним з них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки позивач не надав доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем на запитання чому була присутня позивач під час придбання речей на придбану квартиру на ОСОБА_17 у м. Сєвєродонецьку, надав відповідь тому, що « ОСОБА_18 була його дружиною» не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не зазначалися обставини щодо дати (періоду) придбання речей (люстри, кухонного стола).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції факти, які повідомлялися відповідачем о 09 год 40 хвил., о 10 год. 17 хвил. у судовому засіданні 23 березня 2021 року не зазначає у поясненнях відповідача на 5 сторінці (абз другий) у оскаржуваному рішенні суду, чим порушує норми процесуального права, не заслуговує на увагу, оскільки ч.3 ст. 265 ЦПК України передбачає, що в описовій частині рішення зазначаються: стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не була надана оцінка як доказу, заяві відповідача про розірвання шлюбу від 17 вересня 2019 року, у якій відповідач вказав, що спільне господарство з позивачем велось, але було припинено у травні 2016 року, що свідчить про те, що на час придбання спірної квартири у березні 2015 році відповідач та позивач вели спільне господарство, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18 липня 2015 року зареєстрували шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_14 та ОСОБА_12 відповідно, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 18 липня 2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області.

Отже з 18 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли права та обов`язки подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2019 року ОСОБА_2 звертався до суду із заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначав про те, що 18 липня 2015 року уклав шлюб з ОСОБА_1 . Спільне господарство не ведеться з травня 2016 року, шлюбні та сімейні відносини між ними припинені з травня 2016 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що в заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_2 зазначалися обставини про припинення шлюбних відносин, які виникли з 18 липня 2015 року. Зміст позовної заяви не стосується обставин спілкування сторін до укладення шлюбу.

Таким чином, заява про розірвання шлюбу не підтверджує факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надана оцінка характеристики, яка складена ОСОБА_7 02 квітня 2020 року, як доказу спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 15 липня 2015 року, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до житлово-побутової характеристики, складеної 02.04.2020 року депутатом Борівської селищної ради Агафоновою Л.Н., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок належить ОСОБА_6 - матері ОСОБА_1 . У період з грудня 2001 року по липень 2015 року за даною адресою разом з ОСОБА_1 проживав цивільним шлюбом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а у липні 2015 ними був зареєстрований шлюб. Разом прожили до 2017 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_13 завжди мали постійну роботу, вели домашнє господарство, обробляли присадибну ділянку. Родина за період проживання за вказаною адресою шкідливих звичок не мала та конфліктів з сусідами не було.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 , яка була допитана в якості свідка пояснила, що до неї як до депутата селищної ради іноді зверталися мешканці смт Борівське з приводу складання довідок та характеристик. Позивач звернулася до неї з приводу надання житлово-побутової характеристики і вона її надала позивачу, а пізніше зробила уточнення до цієї характеристики. Вона живе приблизно за 100 метрів від помешкання позивача, крім того вона є хресною брата позивача. Відомості, які вона виклала в характеристиці на запит позивача, вона вказала частково зі свого досвіду, а також запитувала у позивача. В грудні 2001 року вона побачила в селищі відповідача ОСОБА_8 на поминках. Він ходив з роботи в один і той же час. Вона рідко бувала в гостях у позивача, проте їй відомо, що позивач та відповідач дійсно жили разом. Не було такого, щоб вона не бачила відповідача в селищі більше одного місяця.

Зазначені обставини свідчать про те, що депутатом Борівської селищної ради Агафоновою Л.Н. у житлово-побутовій характеристиці від 02 квітня 2020 року обставини вказані частково з власного досвіду, а також зі слів позивача ОСОБА_1 .

Отже надана позивачем житлово-побутова характеристика від 02 квітня 2020 року, складена депутатом Борівської селищної ради Агафоновою Л.Н., є недостовірним доказом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факт спільного проживання підтверджується показами відповідача, який повідомив суду про те, що купував для сім`ї продукти харчування, будівельні матеріали, разом з позивачем купував котел для обігріву у будинок АДРЕСА_1 , будував теплицю, обрізав дерева, не заслуговує на увагу, оскільки відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції стверджував про те, що він не проживав постійно з позивачем в будинку у смт Борівське, позивачу допомагав, а саме: за власні кошти купував будівельні матеріали, холодильник, продукти харчування, обрізав дерева, спільного бюджету не мав з позивачем.

Отже сам факт надання відповідачем допомоги позивачу не є безумовним підтвердженням наявності факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Крім того, ці обставини не спростовують висновків суду про недоведеність факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки наразі наявний спір про право, і належна сукупність доказів, які б безумовно підтверджувати факт, про який просить позивачка, відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, видана ТОВ «Ліспрод» ОСОБА_1 за період з 2006 року по 2011 рік та копія трудової книжки ОСОБА_1 є належними доказами проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю та наявністю у них спільного бюджету є безпідставними, оскільки зазначені докази не підтверджують у сукупності факт спільного проживання позивача та відповідача, спільний побут, ведення спільного господарства, наявність прав та обов`язків, які притаманні подружжю та спільного бюджету. Отримання позивачем заробітної плати не свідчить про спільний бюджет сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ спільного майна, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді