Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/824/2093/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за орендну плату,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ТОВ «Черемшина 2012» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по орендній платі за проживання в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_1 був укладений договір №424 про оренду ліжко-місць в гуртожитку.

Відповідно до умов п. 1 договору ТОВ «Черемшина 2012» передало ОСОБА_1 у платне строкове користування 3 ліжко-місця.

Станом на 31 січня 2020 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість по орендній платі в сумі 31 677,52 грн., яка складається з суми основного боргу - 22 354,42 грн., суми втрат від інфляції - 1 608,12 грн. та трьох відсотків річних - 7 714,98 грн.

Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Черемшина 2012» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вищевказану заборгованість по орендній платі у розмірі 31 677,52 грн. та судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року позов ТОВ «Черемшина 2012» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованість за орендну плату в розмірі 22 354,42 грн. (двадцять дві тисячі триста п`ятдесят чотири грн. 42 коп.), інфляційні втрати в розмірі 1 608,12 грн. (одна тисяча шістсот вісім грн. 12 коп.), три відсотки річних в розмірі 7 714,98 грн. (сім тисяч сімсот чотирнадцять грн. 98 коп.) та судовий збір в розмірі 2102 грн. (дві тисячі сто дві грн.).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилалась на те, що суд при ухваленні рішення не врахував порушення з боку ТОВ «Черемшина 2012», яке перешкоджало і не надало ніякої можливості провести перевірку Головному управлінню Держспоживслужби в Київській області по скаргам мешканців гуртожитку про неналежне утримання гуртожитку та відсутності перерахунку стосовно послуг, які фактично не надавались, відомості про що містяться в листі Головного управління Держспоживслужби в Київській області від 28.11.2019 року.

Крім цього, представник ТОВ «Черемшина 2012» заявив позовні вимоги про заборгованість з грудня 2017 року, приховавши від суду першої інстанції, що саме в цей період розглядалась інша справа № 369/14299/17 за їх позовом до ОСОБА_1 , в якій містяться відомості за спірний період, який суд першої інстанції при прийнятті заочного рішення не врахував, у зв`язку з чим не прийняв до уваги відрахування грошових коштів із зарплати відповідача на підставі попереднього рішення суду від 06 червня 2018 року, які перераховувались і перераховуються на користь ТОВ «Черемшина 2012».

У відзиві на апеляційну скаргу, підписаному представником ТОВ «Черемшина 2012» Шокуровим Ю.Л., останній проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (31 677 грн. 52 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 424 про оренду ліжко-місць, згідно п. 1 якого ТОВ «Черемшина 2012» передало ОСОБА_1 , а остання прийняла у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , 3 ліжко-місця в кімнаті № НОМЕР_1 .

Згідно п. 3 договору ціна оренди за користування 1 (одним) ліжко-місцем гуртожитку складає 425,00 грн. за один календарний місяць.

Пунктом 5 Договору визначено, що Орендодавець має право достроково припинити дію Договору згідно з п. 9.2 Договору, яким визначено, що дія Договору може бути припинена в односторонньому порядку за ініціативою Орендодавця в разі несплати Орендарем орендної плати за два і більше місяці.

Пунктом 9.3 Договору визначено, що дострокове припинення (розірвання) Договору означає втрату права на проживання, у зв`язку з чим Орендар зобов`язаний у триденний термін звільнити кімнату, повернути в належному стані прийняте майно та інвентар, повністю розрахуватися з Орендодавцем.

Відповідно до свідоцтва про право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать приміщення, загальною площею 5811 м.кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про заборгованість за оренду 3-х ліжко-місць гуртожитку вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за користування кімнатою № НОМЕР_1 за період з грудня 2017 року по січень 2020 року дорівнює 31 667,52 грн. та складається із суми основного боргу - 22 354,42 грн., суми втрат від інфляції - 1 608,12 грн. та трьох відсотків річних - 7 714,98 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до вимог ст. 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, (яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Відповідно до п. 39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

Згідно вимог ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, та судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами 01 жовтня 2013 року укладено договір, згідно умов якого відповідач проживає у гуртожитку та зобов`язана оплачувати надані позивачем в оренду три ліжко-місця.

З наявної у справі довідки, наданої позивачем та неспростованої відповідачем, вбачається, що у відповідача існує заборгованість по сплаті орендної плати, розмір якої за період з 01.12.2017 року по 31.01.2020 року становить 31 677,52 грн. (а.с.4).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно вимог ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно вимог ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Оскільки наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами підтверджується факт існування у ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за надані їй позивачем ліжко-місця, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення цієї заборгованості з відповідача на користь позивача.

Правильним є і висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 7 714 грн. 98 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1 608 грн. 12 коп., оскільки між сторонами існує грошове зобов`язання, яке виникло з договірного обов`язку відповідача вносити позивачу орендну плату за надані їй в оренду ліжко-місця, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних відповідає діючому закону та обґрунтовано задоволена судом.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з розрахунком заборгованості законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки відповідачем на спростування даного розрахунку суду не було надано жодних доказів, а згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги відповідача про невиконання умов договору позивачем, оскільки ці доводи не були предметом дослідження в суді першої інстанції, зважаючи на те, що ОСОБА_1 самостійних вимог про невиконання умов договору ТОВ «Черемшина 2012» в рамках даної справи не заявляла.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: