Справа № 303/5957/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

за участі сторін - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2020 року, головуючий суддя Монич В.О., у справі за позовом ОСОБА_3 інтереси якої представляє ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи Державний реєстратор центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Роберт Васильович, ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та реєстраційного запису,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 інтереси якої представляє ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи Державний реєстратор центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Роберт Васильович, ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та реєстраційного запису.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Роберта Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46973538 від 22.05.2019 10:19:21 (права власності) на квартиру АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", , скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності: Номер 31649219, дата, час державної реєстрації 16.05.2019 10:03:10 на квартиру АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", , припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", , поновити право власності, та реєстраційний запис про таке право на квартиру АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

На вказане рішення суду ТОВ Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 06 квітня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступник АТ"УкрСиббанк") та ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту №0 (відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер кредитного договору було змінено на 1), згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 26100,00 швейцарських франків, зі сплатою 9,99% річних строком повернення до 06.04.2017 року, який додатковою угодою №1 до кредитного договору було збільшено до 06.04.2027 року. Згідно додаткової угоди №2 до кредитного договору сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, відповідно до якої позичальник з дати підписання цієї угоди зобов`язався повертати кредит і сплачувати плату за кредитом шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 255,00 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 06.04.2007 року, згідно якого іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно - двохкімнатну квартиру, загальною площею 48,30 кв.м., житловою 28,10 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , у якій фактично до теперішнього часу проживає позичальник ОСОБА_2

08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ "Дельта Банк" набув прав нового кредитора за вказаним кредитним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

16.05.2019 10:03:10, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46973538 від 22.05.2019 10:19:21, державним реєстратором Мангур Робертом Васильовичем право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Товариство з обмеженою відповідальності "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, майнових прав №667/К, серія та номер: 678, виданий 11.07.2018.

04 березня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. було вчинено виконавчий напис, згідно якого звернуто стягнення на нерухоме майно двохкімнатну квартиру, загальною площею 48,30 кв.м., житловою 28,10 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

В подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 листопада 2013 року по цивільній справі №303/3918/13-ц, визнано дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. неправомірними та визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі №303/3314/15-ц за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304VII від 03.06.2014 року.

Встановлено, що вказані дії протирічать Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304VII від 03.06.2014 року.

Протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно витупає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку, під категорію яких підпадає квартира АДРЕСА_1 , як єдине місце проживання позичальника.

Даний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень, цього Закону на період його чинності.

(З посиланням на правові висновки Верховного Суду 31 жовтня 2018 року при розгляді справи №465/1310/17 та Великої Палата Верховного Суду від 10 квітня 2019 року при розгляді справи № 726/1538/16-ц.)

Cуд послався на те, що сторони узгодили порядок позасудового стягнення з посиланням на порядок, передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У редакції станом на 6 квітня 2007 року, яка передбачала укладення окремого договору.

Укладаючи у 2007 році іпотечний договір, позивач не узгоджувала з "Іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, а значить, таку згоду вона не надавала, а надала згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпоотекодержателем.

Стягнення предмету іпотеки у позасудовому порядку регламентоване ст. п.61 порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого ПКМУ №112. А саме надано копію кредитного договору, іпотечного договору, копію вимоги, підтвердження вручення вимоги, та договір про відступлення прав вимоги. При цьому реєстратор не мав права вимагати додаткові документи (ст. 23 Закону).

Згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів.

Як зазначає апелянт, - позивач не надав доказів, що майно використовується як місце постійного проживання, та відсутності іншого майна.

Відповідач посилається на ст.36, 37 ЗУ "Про іпотеку", і вважає, що вони є достатньою підставою для позасудового стягнення предмету іпотеки, які не потребують додаткового договору, а редакція зазначених статей на момент укладення (на яку посилається позивач) не була чинною станом на день подачі позову.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Отже, на державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства

Посилання відповідача на те, що позивач не надав доказів, що майно використовується як місце постійного проживання не узгоджується з матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорту громадянина України - зареєстрованою адресою проживання позичальника ( ОСОБА_2 ) є саме квартира АДРЕСА_1 . Також саме ця адреса зазначена у кредитному договорі. Саме на цю адресу відповідачем направлялася вимога.

Стосовно відсутності у власності нерухомого майна - в матеріалах справи міститься витяг з реєстру речових прав відносно ОСОБА_2 за його рнокпп - НОМЕР_1 , у якому відсутні відомості про будь-яку нерухомість.

Щодо доводів апелянта, стосовно можливості позасудового стягнення іпотеки без окремого договору. З даного приводу слід зазначити наступне.

Мотиви з цього приводу з посиланням на правову позицію ВП ВСУ (Постанові від 12.12.2018 року Справа № 199/1276/17 Провадження №14-486цс18), викладені у п.2 позовної заяви.

Заперечуючи цю позицію, відповідач не спростовує ту обставину, що в іпотечному договорі сторонами узгоджений порядок позасудового стягнення з посиланням на ст. 37 ЗУ Про іпотеку", який ( в редакції на день підписання договору) імперативно передбачав укладання окремого договору, як додаткового запобіжника у забезпеченні прав іпотекодателя.

Водночас позиція відповідача, що указана норма не діє на теперішній час не відповідає принципу незворотності дії в часі законів та інших правових актів, які погіршують становище особи. Зазначене узгоджується з принципами правової визначеності, законного очікування як складових принципу верховенства права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТОВ Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 5 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді