Справа № 573/1916/21
Номер провадження 2/573/521/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Свиргуненко Ю.М.,

за участю секретаря: Федорченко Г.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільської міської ради Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білопільської міської ради Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позовна заява вмотивована наступним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 . Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,85 га, розташована на території Рижівської сільської ради, право власності на яку посвідчене державним актом серії СМ №3038. Позивач зазначає, що фактично прийняв спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Разом з тим, державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом серії СМ №3038 від 20 серпня 1997 року.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 21).

Представник відповідача - Білопільської міської ради Сумської області у підготовче засідання не з`явився. Міський голова Зарко Ю.В. надіслав заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 23).

Сторони простять ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 19 листопада 2021 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. У 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а. с. 13-14).

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами,

У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 (а. с. 4-5).

Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,85 га, з них: 5,30 га - рілля, 0,05 га - багаторічні насадження, 0,50 га кормові угіддя, розташована на території Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області, право власності спадкодавця на яку посвідчене державним актом серії СМ №3038, виданим Білопільською районною державною адміністрацією 20 серпня 1997 року на підставі розпорядження №220 від 14 серпня 1997 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №39 (а. с. 6, 22).

Разом з цим встановлено, що на підставі Рішення першої сесії сьомого скликання Білопільської міської ради від 08 серпня 2019 року розпочата процедура реорганізації Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області шляхом об`єднання з Білопільською міською радою Сумського району (колишня територія Білопільського району) Сумської області (а. с. 24-26).

Таким чином, земельна ділянка, яка є предметом даного судового розгляду, на даний час розташована на території Білопільської міської ради Сумського району Сумської області.

За відомостями Рижівського старостинського округу Білопільської міської ради від 01 листопада 2021 року, ОСОБА_2 постійно та на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: Сумська область, Сумський район с. Будки один. Його поховання здійснив син - ОСОБА_1 . Останній фактично прийняв спадщину після смерті батька шляхом зберігання речей та документів. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом сільської ради не посвідчувався (а. с. 7).

Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру №67441807 від 23 листопада 2021 року спадкова справа після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведена (а. с. 19).

Постановою державного нотаріуса Білопільської районної державної нотаріальної контори від 18 листопада 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Рижівської сільської ради, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а. с. 9).

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Оскільки позивач є громадянином Російської Федерації, спірні правовідносини з іноземним елементом, регулюються нормами Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України №240/94-ВР (240/94-ВР) від 10 листопада 1994 року.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Аналогічна норма закріплена і в частині другій статті 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України №240/94-ВР (240/94-ВР) від 10 листопада 1994 року.

Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В силу ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пунктах 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми ЦК УРСР, які діяли на той час.

Згідно з положеннями ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР 1960 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За приписами ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входили, так і тим, що не входили до кола спадкоємців за законом.

Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 548, ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР).

Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року (в редакції від 17 жовтня 2000 року), яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном могла бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця.

Тобто, спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважався таким, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину.

Статтями 81, 131 ЗК України передбачено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

VІ. Висновки суду

Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, поданих доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні доведено, що позивач у справі ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_2 та є його єдиним спадкоємцем за законом. Інші спадкоємці останнього судом не встановлені.

Отже, позивач має право на спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області (нині територія Білопільської міської ради Сумського району Сумської області), загальною площею 5.85 га, яка на праві приватної власності належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на підставі державного акту серії СМ №3038.

Разом з тим, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу.

Визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянку не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Враховуючи, що відповідачем Білопільською міською радою Сумського району Сумської області визнано позовні вимоги ОСОБА_1 , про що подано відповідну заяву, суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки право позивача порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 71, 73 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 524, 525, 530, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 16 ЦК України, ст. 81, 116, 125, 126, 131, 152 ЗК України, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст. ст. 3, 4, 12-13, 76-78, 81, 141, 258, 263-265, 496 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до Білопільської міської ради Сумської області, , юридична адреса: Сумська область, Сумський район, м. Білопілля, вул. Старопутивльська, 35 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,85 га, з них: 5,30 га - рілля, 0,05 га - багаторічні насадження, 0,50 га кормові угіддя, розташовану на території Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області (нині територія Білопільської міської ради Сумського району Сумської області), посвідчену державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ №3038, виданим Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 20 серпня 1997 року на підставі розпорядження №220 від 14 серпня 1997 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №39.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя