Справа № 486/1356/20
Провадження № 2/486/108/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Деменко К.Л., Пластамак Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про скасування арешту нерухомого майна,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 , третя особа АТ «Райффайзен Банк Аваль",

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2015 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 198397,31 грн. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року вказане рішення Южноукраїнського міського суду було скасоване в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та в цій частині відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою ВССУ від 25 листопада 2015 року рішення апеляційного суду залишено без змін.

При зверненні до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачу стало відомо, що арешт на нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності, був накладений 12 грудня 2011 року державним виконавцем ВДВС Южноукраїнського міського управління юстиції, номер виконавчого провадження №302926631, проте однозначно ідентифікувати виконавче провадження неможливо.

Посилаючись на те, що рішення Южноукраїнського міського суду про стягнення з неї заборгованості скасовано, тому відсутні підстави для накладання арешту на нерухоме майно, позивач просила зняти арешт з нерухомого майна та скасувати запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон та відчужень об`єктів нерухомого майна, який накладено на підставі постанови державного виконавця ВДВС Южноукраїнського МУЮ від 12 грудня 2011 року.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, було залучено стягувача акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю. Вважає, що необхідності притягувати ще будь-яких осіб, як учасників провадження немає.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що рішення, ухвалене судом у 2015 році стосувалось лише процентів за кредитним договором, а стягнення за кредитом відбулось за рішенням суду від 2011 року. Після набрання рішенням суду від 2011 року, позивачем було отримано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження.

Представник третьої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що АТ «Райффайзен Банк Аваль" не має у даній справі матеріального або процесуального інтересу, оскільки уклав договір відступлення права вимоги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2015 року (справа №486/297/15-ц) з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за процентами за кредитним договором №010/01-04/08-108 від 25 лютого 2008 року за період з 19 липня 2011 року по 05 лютого 2015 року в сумі 198397,31 грн./а.с.5-6/. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року зазначене рішення Южноукраїнського міського суду було скасоване в частині стягнення забор-гованості з ОСОБА_1 та в цій частині відмовлено у задоволенні позову /а.с.7-9/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25 листопада 2015 року рішення апеляційного суду залишено без змін /а.с.10-12/.

В рішенні апеляційного суду Миколаївської області та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України встановлено, що окрім цивільної справи №486/297/15-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , аналогічна справа була розглянута господарським судом Миколаївської області за цим же кредитним договором, ухвалено рішення від 26 вересня 2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 .

З метою повного та всебічного дослідження доказів та обставин, на які посилаються сторони, та на підставі клопотання представника відповідача, судом із архіву Южноукраїнського міського суду Миколаївської області була витребувана для огляду у судовому засіданні цивільна справа №486/297/15-ц, під час розгляду якої, на думку позивача, був накладений арешт на нерухоме майно, що належить їй на праві приватної власності. Разом з тим, як зазначив представник відповідача, у провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебувало дві цивільних справи, в яких відповідачами виступали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме цивільна справа №486/297/15-ц та цивільна справа №2-681/2011.

Оглянувши у судовому засіданні зазначені цивільні справи та дослідивши інші докази у справі, судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду від 13 жовтня 2011 року у справі №2-681/2011 задоволені позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 701107,81 грн. 17 листопада 2011 року представником банку отримані виконавчі листи. Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

Із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, наданих позивачем вбачається, що арешт усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Южноукраїнського МУЮ від 12 грудня 2011 року від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадженні №30292631.

Позовна заява, на задоволення якої посилається позивач, як неналежну підставу накладення арешту, надійшла до суду 26 лютого 2015 року, а направлена засобами поштового зв`язку 24 лютого 2015 року, як вбачається із оглянутих у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №486/297/15-ц, тобто через три роки після накладення арешту.

Листом від 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність у державного виконавця правових підстав для зняття обтяження.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 22 серпня 2018 року №658/715/16-ц роз`яснила питання щодо належного способу захисту прав на стадії виконання судового рішення. Так, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові №544/394/18 від 22 квітня 2020 року.

На пропозицію суду щодо залучення інших осіб, як учасників справи, позивач відмовилась.

Враховуючи, що позивач по суті є боржником у виконавчому провадженні, доказів погашення заборгованості за виконавчим листом №2-681/2011 суду не надано, то на позивача не поширюються вимоги ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», для сторін виконавчого провадження передбачений порядок оскарження дій виконавця, а отже ним обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ч 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте позивачем не надано жодного доказу того, що у незаконний спосіб порушено, оспорено або невизнано її право на володіння, користування та розпорядження майном.

На підставі викладеного, враховуючи приховування від суду інформації про наявність невиконаного судового рішення, невірно обраний спосіб захисту, ненадання доказів порушення свого права, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в позові до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про скасування арешту нерухомого майна, відмовити.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Нехворощ, Андрушівського району, Житомирської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне найменування відповідача: Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), б-р Цвіточний, 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, 55002, .

Повне найменування третьої особи: акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль», вул. Лєскова, б.9, м. Київ, 01011, .

Повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А.Далматова