РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Ярошовець В.Б.

представника позивача - адвоката Завади В.В.

представника відповідача - адвоката Кашапової В.О.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог:

02.09.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 172769,65 грн, що складається із заборгованості за договором позики у сумі 163000,00 грн, три відсотка річних у сумі 6511,07 грн та інфляційних втрат у сумі 3258,58 грн; а також судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що між позивачем та відповідачем 09.01.2019 року в усній формі був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу у позику кошти у сумі 163000,00 грн строком до 15.04.2019 року, що підтверджується наданою відповідачем розпискою. Однак відповідач в обумовлений термін позику не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики та застосувати наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ІІ. Процедура та позиції сторін

18.09.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

22.10.2020 року представник відповідача Кашапова В.О. подала відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 09.01.2019 року, як і у будь-який інший день, договір позики з відповідачем не укладав. Посилаючись на норми п. 3 ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 1047 ЦК України представник відповідача вказує, що відсутність письмової форми договору позики свідчить про відсутність факту укладення такого договору, оскільки його сума більш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідач коштів від позивача не приймав, докази факту передачі коштів відсутні, оскільки розписка, у якій було б зафіксовано саме факт передачі коштів, відсутня. Жодних зобов`язань щодо повернення коштів ОСОБА_1 у сумі 163000,00 грн, ОСОБА_2 на себе не приймав.

У відзиві вказано, що ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог не надав розписку ОСОБА_2 , в якій було б зазначено дату укладення договору позики, умови передачі і отримання грошових коштів, зафіксовано факт, місце та час передачі коштів у визначеній сумі.

Належних та допустимих доказів укладення між сторонами 09.01.2019 року, як і в будь-який інший день, договору позики та виникнення у відповідача зобов`язань з її повернення, позивачем не надано, тому представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити.

01.12.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що з доводами, які викладені у відзиві, не згодний. Недотримання письмової форми договору не має наслідком визнання такого договору неукладеним чи недійсним. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує факт укладання договору та його умови, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Твердження про те, що відповідач не приймав грошові кошти в сумі 163000,00 грн, суперечить змісту наданої відповідачем розписки, з якої вбачаться отримання ОСОБА_2 коштів у зазначеній сумі.

Також позивач зазначає, що ним у позові помилково вказано дату укладення між сторонами договору позики та передачі коштів 09.01.2019 року, оскільки вірною датою укладення договору позики є 05.01.2019 року.

У розписці відповідач чітко зазначив, що бере на себе зобов`язання повернути суму боргу не пізніше 15.04.2019 року, що на думку позивача, також підтверджує факт передачі коштів відповідачу.

Позивач вказує, що відповідач та його представник не заперечують факт написання розписки власноруч відповідачем, що на думку позивача, підтверджує факт отримання коштів. На підставі зазначеного позов просив задоволити у повному обсязі.

Разом з відповіддю на відзив позивач подав заяву про зміну підстав позову, в якій просив вважати по тексту позовної заяви правильну дату складення розписки 05.01.2019 року, а дата 09.01.2019 року зазначена помилково.

15.12.2020 року представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому вказано, що надана позивачем розписка не є договором позики та не є доказом передачі відповідачу коштів. Позовні вимоги є безпідставними, оскільки доказів укладення між сторонами договору позики позивачем не надано. Відповідач не укладав з позивачем договір позики та грошові кошти від позивача не отримував, тому у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задоволити з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті справи.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду копію документа, без зазначення його назви, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути 163000,00 (сто шістдесят три тисячі грн. 00 коп) ОСОБА_1 до 15.04.2019 року. Паспорт НОМЕР_1 , виданий Богунським РО УМВС України в Житомирській області. Дата складення документу зазначена 05.01.2019 року. (а.с. 6). Оригінал письмового документа був оглянутий у судовому засіданні.

Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, та на спростувань заперечень відповідача проти позову матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова пракутика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини.

Дослідивши зміст документа, наданого позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог, в якому зазначено про обов`язок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 163000,00 грн., яка складена 05.01.2019 року, судом встановлено, що зміст даного документа не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, не містить відомостей, що грошові кошти були передані в борг саме на умовах договору позики.

На переконання суду, позивач та його представник не надали суду належних, допустимих і достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідач в заявах по суті справи, представник відповідача в судових засіданнях, заперечувала факт укладення між сторонами договору позики. Позивач та його представник не надали доказів на спростування заперечень відповідача, що є їх обов`язком.

Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути кошти не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг, оскільки зобов`язальні правовідносини могли виникнути між сторонами на підставі інших правовідносин.

Надавши оцінку поданому позивачем доказу на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 05.02.2021 року.

Суддя О.В. Стрілецька