ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/188/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/29779/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Керницькою Ілоною Романівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року в складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити його право власності на 8857/10000 частку квартири АДРЕСА_1 стягнувши із ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію в розмірі припиненої частки в сумі визначеної експертним шляхом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що йому на праві власності належить 8857/10000 частки зазначеної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачка є власником 1143/10000 частки вказаної квартири, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач вказував, що він з відповідачкою є колишнім подружжя, проте через неприязні стосунки він не може проживати в спірній квартирі, на даний час проживає в іншій квартирі з новою сім`єю, за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 постійно проживає в спірній квартирі АДРЕСА_1 , але оскільки спільне користування квартирою є неможливим, розподіл на дві ізольовані квартири у відповідності до вимог будівельних норм без втрати нею цільового призначення не є технічно можливим, тому позивач вважав, що для забезпечення інтересів обох сторін є доцільним припинити його право власності на спірну квартиру шляхом стягнення на його користь грошової компенсації.

У березні 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про уточнення заявлених позовних вимог, в якій просив припинити його право власності на частку квартири, стягнувши з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію припиненої частки квартири в розмірі 486169 грн 58 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року позов задоволено, припинено право власності ОСОБА_2 на 8857/10000 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію припиненої частки квартири в розмірі 486 169грн 58 коп, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору 4861грн70 коп.

ОСОБА_1 не погодилася з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим, вказує на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Так при постановленні рішення, судом не враховано, що зобов`язання виплатити позивачу компенсацію в сумі 486169 грн 58 коп завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки об`єктивної можливості виплатити таку суму в неї не має, оскільки її дохід складає середньомісячна заробітна плата в розмірі 7000 грн та аліменти на утримання їх сина орієнтовний розмір яких складає 1000 грн, крім того вона несе самостійно витрати на утримання квартири, сплачує комунальні послуги близько 1500 грн щомісячно. Також апелянт зазначає, що оскільки вона несе значні кошти на утримання їх сина, тому її доходу не вистачає, в зв`язку з чим вона змушена періодично користуватися кредитними коштами. Крім того, посилається ОСОБА_1 , що в разі неможливості сплатити позивачу кошти за його частку в квартирі, в подальшому він може поставити питання про звернення стягнення і на її частку квартири, тобто вона взагалі може залишитися без житла. Вказує апелянт, що для збереження балансу інтересів обох співвласників вона не заперечує проти можливості позивача розпоряджатися його часткою у квартирі або передати свою частку в квартирі в рахунок сплати аліментів на утримання їх сина ОСОБА_3 , шляхом дарування відповідної частки сину.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник адвокат Керницька І.Р. просили скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 належить 8857/10000 частки вказаної квартири, а ОСОБА_1 належить 1143/10000, поділ квартири здійснено на підставі рішення суду у справі № 686/16756/15-ц, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно технічного паспорта, загальна площе квартири становить 47,5 кв м, приміщення квартири складається з двох кімнат, одна кімната площею 13,3 кв м, друга кімната 11,5 кв м, кухня загальною площею 7,9 кв м, ванна кімната 3,10 квм, коридор 8,50 кв м, кладова 0,30 кв м, лоджія 2,90 кв м, таким житлова площа 24,80 кв м.

Позивач вказує, що його фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку спеціаліста технічна можливість поділу квартири АДРЕСА_3 з виділенням кожному з співвласників його частки квартири відсутня.

За висновком судової оціночно-будівельної експертизи вартість квартири складає 548 910 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже за змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Однак за положеннями ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові

Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15.

При цьому згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

При цьому, суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 8857/10000, а відповідач 1143/10000 часток спірної квартири.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, поділ квартири є неможливим, а тому просить стягнути на його користь грошову компенсацію за належну йому частку.

Під час розгляду справи позивачем не доведено ту обставину, що відповідач має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 486 169 грн. 58 коп.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач має на утримання неповнолітню дитину, на даний час отримує дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі 7000 грн. та аліменти на утримання неповнолітнього сина, які сплачує позивач, в неї відсутнє право власності на інше житло чи нерухоме майно.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що задоволення позову призведе до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки відповідач неспроможна сплатити позивачу грошову компенсацію за її частку в квартирі, а відсутність у неї коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і відповідно позбавлення відповідача єдиного житла та права власності на дане житло, відповідач не давала згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушувати її до цього є також порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідача надмірний тягар.

За таких обставин присудження за рішенням суду грошової компенсації частки позивача з відповідачки, яка сплатити таку компенсацію неспроможна, та визнання за останньою всупереч її волі права власності на частку позивача є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, та принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів.

Вказане узгоджується з правовими висновками викладеним у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц.

При цьому суд констатує, що позивач може в інший спосіб, передбачений нормами Цивільного кодексу України, відчужити свою частку, не покладаючи на відповідача надмірний тягар.

Проте, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказані норми права не застосував, не звернув уваги на всі обставини справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позові з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року, заява № 35041/05 «Андрій Руденко проти України», так як у вказаній справі розглядалось питання правомірності вирішенні спору між співвласниками житла на підставі норм ст. 365 ЦК України, обставини в даній цивільній справі є відмінними від обставин в справі «Андрій Руденко проти України».

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Керницькою Ілоною Романівною, задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох