Провадження № 2/750/175/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Левченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

10 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати автомобіль Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , 2008, VIN НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину цього транспортного засобу.

Позов обґрунтовано тим, що 25 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який на даний час розірвано. Дітей від шлюбу немає. За час спільного проживання подружжям було придбано автомобіль Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль було придбано на ім`я відповідача. Оскільки позивач не має можливості користуватися та вільно розпоряджатися спільним майном, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на автомобіль Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 .

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірний автомобіль придбаний за її власні кошти. При цьому, відповідач у відзиві зазначила, що позивач повернувся з місць позбавлення волі у серпні 2015 року, відбував покарання з 2010 року, доходів він не мав, ніде не працював. Натомість відповідач з 2005 року зареєстрована як фізична особа підприємець, отримувала доходи від здійснення господарської діяльності, на час придбання спірного автомобіля борги по кредиту нею були погашені. Автомобіль Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску був придбаний одразу після продажу автомобіля Toyota Auris, 2008 року випуску, який був оформлений на матір відповідача ОСОБА_5 .

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач за власні кошти придбав спірний автомобіль, так як після виходу з місць позбавлення волі з вересня 2015 року він працював, займався вантажними перевезеннями на автомобілі Mercedes Benz Sprinter, а тому за його кошти був придбаний не тільки спірний автомобіль, а й зроблено капітальний ремонт в квартирі відповідача, придбано всю побутову техніку. З серпня 2016 року позивач був офіційно зареєстрований як підприємець. Коли позивач став жити з відповідачем, то у неї було багато боргів перед різними фінансовими установами, а тому він як чоловік став одразу заробляти кошти, для цього мати відповідача надала йому право керувати автомобілем Mercedes Benz Sprinter д.н.з НОМЕР_3 . За твердженням позивача спірний автомобіль був придбаний за кошти, які він заробив на вантажних перевезеннях та частково взяв у борг у громадянина ОСОБА_6 кошти в розмірі 10000 доларів США, борг особисто повернув.

Відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження позивача не відповідають дійсності, не доведені належними доказами, адже ніяких боргових зобов`язань на час придбання автомобіля у неї не було. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що на час придбання автомобіля ним особисто було зароблено 280 000 грн. Відповідач стверджує, що з 21.08.2015, тобто з дня звільнення з місць позбавлення волі і до 06.06.2016 позивач ніде не працював і не мав ніяких доходів, а спірний автомобіль був придбаний за кошти, отримані від продажу 23.03.2016 автомобіля Toyota Auris, 2008 року випуску, який був оформлений на її матір ОСОБА_5 .

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов та просили суд його задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4)

30 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/10232/20.

Позивач з 2010 року відбував покарання та був звільнений з місць позбавлення волі 21.08.2015 (а.с.112)

Згідно довідки, яка надіслана на запит адвоката в додаток до листа від 27.11.2020 за №3/3589 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за період з 14.04.2010 по день звільнення не нараховувалася (а.с.112 на звороті)

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що з 27.10.2015 у користуванні позивача був спеціалізований вантажний автомобіль Mercedes Benz Sprinter д.н.з НОМЕР_3 з особливою відміткою: дійсний до 25.01.2030 для участі в міжнародному русі. Власником даного автомобіля значилася мати відповідача ОСОБА_5 .

У своєму відзиві на позов відповідач зазначила, що намагалась допомогти позивачу адаптуватися до життя, надавши у жовтні 2015 року право керувати та надавати платні послуги з перевезень автомобілем Mercedes, який був зареєстрований на ім`я матері.

У період шлюбу, а саме 16 квітня 2016 року подружжям було придбано автомобіль Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 .

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру МВС № 7441 від 08 грудня 2020 року, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 16 квітня 2016 року вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 (а/с 103).

Допитаний в судовому засіданні іякості свідка ОСОБА_6 повідомив суду, що у вересні 2015 року він позичив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10000 доларів, оскільки останній мав намір придбати автомобіль. Вказану суму ОСОБА_1 повертав йому частинами, повністю борг погашений у 2017 році. Свідок повідомив, що кошти дав в борг позивачу без розписок, так як він є близьким товаришем його батька, і саме на прохання батька він позичив кошти. Свідок також пояснив, що вільні кошти у нього були в наявності, так як він займається підприємницькою діяльністю, з 2013 року видом його діяльності є вантажні перевезеннями.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду повідомила, що вона була лише технічним власником майна відповідача, а тому від продажу автомобіля Toyota Auris, 2008 року випуску, що був зареєстрований за нею, відповідач отримала грошові кошти і за ці кошти був придбаний автомобіль, що є предметом спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відповідача, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, виручені від продажу автомобіля Toyota Auris, 2008 року випуску, суд не може прийняти як належний доказ, оскільки даний автомобіль був власністю матері відповідача і не зазначено за яку ціну він проданий.

Оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази, які б достовірно підтверджували, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача, а тому, виходячи з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд знаходить підстави для задоволення позову.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати автомобіль Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1400 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05.02.2021.

Суддя