ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/797/20 Номер провадження 22-ц/814/406/21Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року, ухвалене суддею Гальченко О.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову послався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22.11.2010 року.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Копія «Умов та правила надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви, а з метою підтвердження їх відповідності (автентичності ) також надається копія наказу Банку про їх затвердження.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).?

У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 5000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2,1,1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Між тим, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.03.2020 року має заборгованість у сумі 25086,06 грн., яка складається з 16439,01 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита; 5467,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1509,20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1170,77 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі представник банку, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та матеріального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що матеріалами справи підтверджено факт укладання з відповідачем кредитного договору від 22.11.2010 р., отримання ним кредитної картки та користування кредитними коштами, про що свідчить виписка про рух коштів за картковим рахунком. Отже, позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на те, що кредитний договір від 22.11.2010 р. з позивачем не укладав, кредитну картку від банку не отримував. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 01.05.2011 р. по 31.05.2015 р. включно заборгованість відсутня. Вважає, що надані банком розрахунки та виписка про рух коштів не є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 2 ст. 369 цього Кодексу - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 20.11.2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності.

Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що анкета-заява від 20.11.2010 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію.

При цьому, у ній відсутні дані про умови кредитування, не зазначена процентна ставка, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Окрім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису відповідача.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

З урахуванням цього суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року при розгляді справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Крім цього, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов заперечував факт укладення кредитного договору від 21.11.2010 року та отримання кредитної картки, пославшись на те, що метою звернення до банку 22.11.2010 року було відкриття карткового рахунку для отримання соціальних виплат як особі з інвалідністю, у зв`язку з чим було замовлено послугу «Зарплатна карта» та «Ощадкнижка (депозит).

Вказана обставина підтверджується відміткою у анкеті-заяві від 22.11.2010 року.

При цьому, у ній відсутня відмітка про замовлення послуги з отримання інших карток, в тому числі кредитних «Універсальна» та «Gold», а також інформації щодо отримання кредитної картки з визначеним лімітом та строком дії (а.с. 26).

У наданій позивачем довідці (а.с. 24) зазначено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н та надано наступні картки з номерами:

НОМЕР_1 , дата відкриття -12.07.2011 р., термін дії - 08/15;

НОМЕР_2 , дата відкриття - 23.03.2013 р., термін дії - 01/16;

НОМЕР_3 , дата відкриття - 19.10.2017 р., з терміном дії по 10/21;

картка з аналогічним номером 047736, з іншою датою відкриття 02.01.2018 р., з терміном дії по 10/21;

НОМЕР_4 , дата відкриття - 18.01.2018 р. термін дії по 11/21.

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 25), старт карткового рахунку № НОМЕР_5 розпочався з 17.11.2012 р., та цього ж числа за цим рахунком встановлено кредитний ліміт у розмірі 1500,00 грн., який в подальшому зменшено 30.11.2012 р., 15.12.2012 р, 30.12.2012 р., 20.06.2013 р. до цього ж самого рівня - 1500,00 грн., а 02.07.2013 р. збільшено до 4000,00 грн.

30.12.2014 р. - кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

02.01.2018 р. та 18.01.2018 р. - збільшено до 5000 грн.

27.01.2018 р. - зменшено до 4000 грн.

29.04.2018 р. - зменшено до 3699,00 грн.

27.05.2018 р. - зменшено до 3450,00 грн.

11.06.2018 р. - зменшено до 3450,00 грн.

18.07.2018 р. - зменшено до 0,00 грн.

Відповідно до висписки про рух коштів, кредитний ліміт у сумі 1500 грн. за картковим рахунком № НОМЕР_5 вперше встановлено 20.06.2013 року.

30.12.2014 р. - кредитний ліміт знижено до 0,00 грн. за карткою НОМЕР_2 , яка відкрита 23.03.2013 р. з терміном дії до 01/16.

Між тим, анкета-заява підписана ОСОБА_1 21.11.2010 р., а перша кредитна картка за номером НОМЕР_1 , випущена 12.07.2011 р. та термін її дії встановлено до 08/15.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 22.11.2010 р. за період з 01.05.2011 р. по 31.05.2015 р. взагалі відсутня (а.с. 6).

В іншому розрахунку зазначено, що заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 22.11.2010 р. за період з 01.06.2015 р. по 30.09.2019 р. становить 16439,01 грн. за тілом кредиту, в тому числі поточне тіло кредиту - 15689,96 грн., прострочене - 749,15 грн.; нараховані відсотки - 1151,10 грн.; разом - 17690,01 грн. (а.с. 7-12).

У наданому банком розрахунку (а.с. 13), заборгованість відповідача за договором б/н від 22.11.2010 р. за період з 01.10.2019 р. по 11.03.2020 р. становить 16439,01 грн. (за простроченим тілом кредита), а також 5467,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1509,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1170,77 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 13).

Між тим, заборгованість за відповідачем вперше виникла 02.01.2018 р. та, як убачається з виписки про рух коштів, саме за кредитною карткою - НОМЕР_3 , термін дії якої встановлено з 02.01.2018 р. по 10/21.

Враховуючи зазначені вище невідповідності, приймаючи до уваги те, що в анкеті-заяві від 22.11.2010 р., підписаній відповідачем, взагалі відсутня інформація про замовлення послуги з надання кредитної картки, її отримання відповідачем, номеру картки та розміру ліміту; не зазначено умови щодо порядку нарахування та розміру процентів за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань у вигляді пені та штрафів, - суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості за договором б/н від 22.11.2010 р. у сумі 25086,06 грн.

Доводи апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк» не підтверджені належними і допустимими доказами, зводяться до незгоди з рішенням місцевого суду, тому залишаються без задоволення колегією суддів.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідає нормам матеріального і процесуального права, та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун