Справа № 446/2567/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/52/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео конференції представника АТ «Таскомбанк» Пономаря С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області в складі судді Бакай І.А. від 6 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту та за зустрічними позовами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання пункту кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість по кредитному договору № КF 47127 від 15.02.2008 року в сумі 70663,01 доларів США (сімдесят тисяч шістсот шістдесят три дол. США 01 цент), що по курсу НБУ станом на 19.11.2015р, становить 1689805,90 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ять гривень 90 копійок). Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість по кредитному договору № КF 47127 від 15.02.2008 року в сумі 70663,01 доларів США (сімдесят тисяч шістсот шістдесят три дол. США 01 цент), що по курсу НБУ станом на 19.11.2015р, становить 1689805,90 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ять гривень 90 копійок). Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі 25956 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 09 коп. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання договору поруки припиненим та визнання пункту кредитного договору недійсним відмовлено.

Вказане рішення оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові до ОСОБА_1 відмовити з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі. В позові до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити у зв`язку зі спливом 6-місячного строку позовної давності. Зустрічні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі. Застосувати у даній справі строк позовної давності.

Вказують, що Банком порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1-2.4,3.8 Правил, оскільки перед укладенням кредитного договору не надано, як споживачу, в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку Банку. Також не попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того Банком, не отримано письмового підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Всупереч ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» Банком надано споживчий кредит в іноземній валюті, що на території України забороняється. Зазначають, що на момент укладення договору ОСОБА_1 не був обізнаний щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов`язань за кредитним договором, не надано було інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Вважають, що вимоги позичальника щодо зобов`язання перевести валюту кредитування в гривню по курсу НБУ на момент укладення договору 15 лютого 2008 року були обґрунтованими та підлягали до задоволення. Зазначають, що виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, в момент підписання кредитного договору між сторонами, позичальник був введений в оману позивачем по первісному позову щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупності вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Судом не перевірялось та не досліджувалось з якого місяця, року позичальник перестав належним чином виконувати свої зобов`язання, що є неповнотою розгляду справи. Звертають увагу, що зі спливу 6 місяців після настання строку повернення кредиту порука припиняється автоматично. Вважають, що порушення норм матеріального та процесуального права в їх сукупності, упередженість, неповноту та необ`єктивність розгляду справи, перекладення встановлення фактичних обставин справи та перевірки їх доказами на суд апеляційної інстанції свідчить про незаконність та необґрунтованість судового рішення, а відтак таке підлягає скасуванню.

У судове засідання в зал суду учасники справи не з`явилися, однак колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що позиція по суті розгляду відповідачів була викладена у апеляційній скарзі, зустрічних позовних заявах, запереченнях на позовну заяву ПАТ «ВіЕс Банк», додаткових письмових поясненнях у суді апеляційної інстанції, позивача у позовній заяві, додаткових письмових поясненнях у суді апеляційної інстанції, атакож представник позивача брав участь у розгляді справи в режимі відео конференції.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мацея М.М. про відкладення судового засідання у зв`язку із відрядженням по роботі в іншу область з 01.02.2021 року по 07 лютого 2021 року, колегія суддів вважала необґрунтованим, оскільки будь-яких доказів на підтвердження такого представником відповідача подано не було. Крім цього, колегія суддів не вважає поважною причиною неявки у судове засідання, яке призначене заздалегідь та, про яке заздалегідь був повідомлений, зокрема, і представник відповідача (23.01.2021 року) перебування у певному відрядженні по роботі. При вирішенні клопотання колегія суддів, також, враховувала неодноразовість заявлення клопотань представником відповідача про відкладення розгляду справи, що свідчить про бажання затягування її розгляду, а також на тривалість перебування справи у провадження судів обох інстанцій, зокрема і апеляційного суду.

Протягом розгляду справи у суді апеляційної інстанції:

- ухвалою судового засідання від 12 листопада 2019 року залучено Акціонерне товариство «Таскомбанк», як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" за первісним позовом та відповідача за зустрічними позовами у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту та за зустрічними позовами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання пункту кредитного договору недійсним.

- ухвалами, що були занесені до протоколу судового засідання 17.03.2020 та 2.02.2021, апеляційним судом було задоволено клопотання позивача та долучено до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості, що є предметом спору, а також довідку про рух коштів по рахунку відповідача; відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі та у задоволенні клопотання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призначення судово-економічної експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги в режимі відео конференції, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви ПАТ «ВіЕс Банк», зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заперечення на позовну заяву ПАТ «ВіЕс Банк», зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , заперечення на зустрічну позовну заяву про визнання договорів поруки припиненими, апеляційної скарги, додаткових письмових пояснень у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 10,11, 88 ЦПК України, ч.3 ст. 254, ст.ст. 261, 526, ч.4 ст. 559, ст.ст. 612, 625, 627,628 ЦК України, Постанову ВСУ від 14 червня 2017 року по справі №6434/6558/15-ц, та задовольняючи позов ПАТ «ВіЕс Банк» і відмовляючи в задоволенні зустрічних позовів, виходив з того, що 15 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КF 47127 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 14.02.2028 року 11,5% річних. Позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 240_37 від 18.02.2008 р. Як вбачається з умов Кредитного договору № КF 47127 від 15.02.2008 року, а саме п. 5.2.12 "Позичальник" зобов`язаний: повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов`язання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами. Також згідно п. 5.3.1. Кредитного договору, Банк має право: « - у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором списати з рахунків Позичальника суми боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобов`язання, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від поручителя (гаранта)». Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року було укладено договір поруки № РО 92656 від 15.02.2008 року з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого вона являється поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_1 . Згідно Договору поруки № РО 92656 від 15.02.2008 року - поручитель зобов`язаний: «- у випадку порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року Боржник і Поручитель згідно цього договору відповідають перед Кредитором як солідарні боржники». 30 березня 2015 року позивачем було надіслано ОСОБА_2 повідомлення-вимогу вих. № 09-4/6403, однак, ОСОБА_2 як поручитель за Договором поруки, свої зобов`язання з виконання зобов`язань згідно Договору поруки та кредитного договору на дату подання позову не виконав. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року було укладено Договір поруки № РО 92657 від 15.02.2008 року з ОСОБА_3 , згідно з умовами якого він є поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_1 . Згідно договору поруки № РО 92657 від 15.02.2008 року - Поручитель зобов`язаний: «- у випадку порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором № КР 47127 від 15.02.2008 року Боржник і Поручитель згідно цього договору відповідають перед Кредитором як солідарні боржники». 30 березня 2015 року Позивачем було надіслано ОСОБА_3 повідомлення-вимогу вих. № 09-4/6404. Однак, ОСОБА_3 , як поручитель за Договором поруки, свої зобов`язання з виконання зобов`язань згідно Договору поруки та Кредитного договору на дату подання позову не виконав. Суд встановив, що внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачами, в них утворилась заборгованість у загальній сумі 70663,01 доларів США, що по курсу НБУ станом на 19.11.2015р, становить 1689805,90 грн., з яких: 63636,35 $ = 1521773,26 гривень - заборгованість по кредиту; 6423,47$= 153608,20 гривень - заборгованість по відсотках. Згідно п. 6.2 та 6.3 Кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Пеня станом на 19.11.2015р. становить 603,19 $ = 14424,44 гривень, у зв`язку з чим з відповідачів слід стягнути вищевказану суму, а також судові витрати по справі. Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо визнання договору поруки припиненим то така задоволенню не підлягає з наступних підстав. З умов кредитного договору та додатку № 1 вбачається, що Позичальник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту шляхом сплати платежів до останнього числа кожного календарного місяця (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Дана правова позиція міститься у Постанові ВСУ від 14 червня 2017 року по справі №644/6558/15-ц. В зазначеній Постанові ВСУ вказано, що виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України, днем настання основного зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 30 календарного дня з моменту отриманні позичальником (поручителем) повідомлення-вимоги. 30 березня 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» було направлено повідомлення-вимоги відповідачам, в яких зазначалось про їх обов`язок погасити прострочену заборгованість протягом 30 календарних днів з моменту отримання даних повідомлень, та попереджено, що у випадку несплати боргу, банк достроково визнає термін повернення кредиту таким, що настав. Повідомлення-вимоги божники ОСОБА_1 отримав 24 квітня 2015 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -22 квітня 2015 року. Отже, шестимісячний термін починає свій відлік з 22 травня 2015 року та 24 травня 2015 року відповідно, тому позов про солідарне стягнення боргу пред`явлено до закінчення 6 місячного строку. Вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 не підлягають до задоволення з огляду на наступні обставини. Суд встановив, що оспорюваний кредитний договір № КF 47127 від 15.02.2008 року укладений в письмовій формі, що відповідає ст.1055 Цивільного кодексу України, особами із повною цивільною дієздатністю. Згідно положень ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, а зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими. Виходячи із вищезазначених обставин, необгрунтованим є покликання позивача ОСОБА_1 по зустрічному позову до ПАТ «ВіЕс Банк» на те, що вищевказаний кредитний договір є валютним та суперечить нормам чинного законодавства, а також те, що він підписуючи кредитний договір не був попереджений про ризики, які очікують його в майбутньому, з огляду на те, що такий договір містить відомості про умови прив`язки нарахувань та платежів до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку. Підписавши ОСОБА_1 вказаний договір, погодився із його умовами. Тому суд прийшов до висновку, що позов ПАТ "ВіЕс Банк" про стягнення боргу за договором кредиту потрібно задовольнити, а у зустрічному позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою та ОСОБА_2 про визнання пункту кредитного договору недійсним слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважав, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, обставини які суд вважав встановленими доведені лише частково, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

25.11.2015р. ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просило:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість по Кредитному договору №KF 47127 від 15.02.2008 року в сумі 70663, 01 доларів США (сімдесят тисяч шістсот шістдесят три дол.. США 01 цент), що = 1689805, 90 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ять гривень 90 копійок) (по курсу НБУ станом на 19.11.2015р., становить: 1$ = 23,913585 грн.);

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість по Кредитному договору №KF 47127 від 15.02.2008 року в сумі 70663, 01 доларів США (сімдесят тисяч шістсот шістдесят три дол. США 01 цент), що = 1689805, 90 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ять гривень 90 копійок) (по курсу НБУ станом на 19.11.2015р., становить: 1$ = 23,913585 грн.).

В обґрунтування позову покликалися на те, що 15 лютого 2008 року між ПАТ "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КF 47127 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 14.02.2028 року 11,5% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року з ОСОБА_2 було укладено договір поруки №РО 92656 від 15.02.2008 року, згідно з умовами якого ОСОБА_2 являється поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_1 . В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № РО 92657 від 15.02.2008 року, згідно з умовами якого ОСОБА_4 являється поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_1 . Внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 70663,07 доларів США, які позивач просив солідарно стягнути з відповідачів в його користь та судові витрати у сумі 25956,09 грн.

28.09.2016р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали в суд зустрічну позовну заяву до ПАТ «ВіЕс Банк», у якому просили:

- визнати поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 15.02.2008 року №PO 92656 між «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») припиненою;

- визнати поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 15.02.2008 року № РО 92657 між «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») припиненою.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що між ним та ПАТ «ВіЕс Банк» 15.08.2008 р. були укладені договори поруки №РО 92656 та №РО 92656. ПАТ «ВіЕс Банк» 30.03.2015 р. всім трьох відповідачам надіслав повідомлення вимогу за відповідними номерами, якими вимагав достроково повністю повернути кредит, а саме : 63636,36 доларів США основного боргу, 1159,30 доларів США простроченої заборгованості за процентами. Зазначають, що виходячи з положень ст.559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням або з дня, встановленого кредитом для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання. Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки кредитним договором передбачено погашення кредиту черговими платежами, останні платіж боржник ОСОБА_1 здійснив 02.04.2015 р., в сумі 50 доларів США, а тому шестимісячний строк для пред`явлення позову до поручителів сплив 02 вересня 2015 року, а з позовом ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся лише в серпні 2016 року. Отже, пред`явивши вимогу 30 березня 2015 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені кредитор змінив строк виконання зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителів протягом 6 місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

19.10.2016р. ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ВіЕс Банк», у якій просив:

- визнати пункт 1.2 (валюта кредиту) кредитного договору №KF 47127 від 15.02.2008 року недійсним;

- зобов`язати ПАТ «ВіЕс Банк» перевести валюту кредитування в гривню по курсу НБУ на час підписання договору 15 лютого 2008 року.

В обґрунтування позову покликався на те, що надання споживчих кредитів в іноземній валюті на Україні забороняється, крім того його не було попереджено банком, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач: не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КF 47127 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 14.02.2028 року 11,5% річних. Позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 240_37 від 18.02.2008 р. Вказаного сторонами не оспорено та не спростовано.

Як вбачається з умов Кредитного договору № КF 47127 від 15.02.2008 року, а саме п. 5.2.12 "Позичальник" зобов`язаний: повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов`язання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами. Також згідно п. 5.3.1. Кредитного договору, Банк має право: « - у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором списати з рахунків Позичальника суми боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобов`язання, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від поручителя (гаранта)»

Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року було укладено договір поруки № РО 92656 від 15.02.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") та ОСОБА_2 , згідно з умовами якого вона є поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 за згаданим кредитним договором.

Згідно Договору поруки № РО 92656 від 15.02.2008 року - поручитель зобов`язаний: «- у випадку порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року Боржник і Поручитель згідно цього договору відповідають перед Кредитором як солідарні боржники».

Також, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року було укладено Договір поруки № РО 92657 від 15.02.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") та ОСОБА_3 , згідно з умовами якого він є поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 .

Згідно договору поруки № РО 92657 від 15.02.2008 року - Поручитель зобов`язаний: «- у випадку порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором № КР 47127 від 15.02.2008 року Боржник і Поручитель згідно цього договору відповідають перед Кредитором як солідарні боржники».

30 березня 2015 року Банком було надіслано ОСОБА_1 повідомлення-вимогу вих. № 09-4/6229 про достроково повернення кредиту, а саме 63636,35 USD основного боргу та 1159,30 USD простроченої заборгованості за процентами та погашення заборгованості за процентами, пенею та штрафними санкціями, що будуть нараховані по день повного погашення заборгованості по кредитному договору протягом тридцяти календарних днів з дати одержання цього повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше сорока п`яти календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення (Т.1 а.с. 18).

ОСОБА_1 отримано вказану вимогу 24.04.2015 року (Т.1 а.с. 18 зворот).

Окрім цього, 30 березня 2015 року Банком було надіслано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення-вимоги вих. № 09-4/6403 та №09-4/6404 про достроково повернення кредиту, а саме 63636,35 USD основного боргу та 1159,30 USD простроченої заборгованості за процентами та погашення заборгованості за процентами, пенею та штрафними санкціями, що будуть нараховані по день повного погашення заборгованості по кредитному договору протягом тридцяти календарних днів з дати одержання цього повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше сорока п`яти календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення поручителю (Т.1 а.с. 19, 20).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримано вказану вимогу 22.04.2015 року (Т.1 а.с. 19 зворот, а.с. 20 зворот).

Однак, ні боржником, ні поручителями своїх зобов`язань згідно Кредитного договору та Договорів поруки та на дату подання позову не виконано.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №КF47127 від 18.02.2008 укладеному з ОСОБА_1 станом на 22.05.2015 року який подано до суду апеляційної інстанції та враховано колегією суддів, заборгованість ОСОБА_1 становить 66744,72 дол. США, яка складається з 63636,18 доларів США заборгованості за основною сумою кредиту (тілом) (в тому числі прострочена), 2794,48 доларів США заборгованості за відсотками (в тому числі прострочені), 314,06 доларів США пеня на суму простроченої заборгованості (період нарахування пені з 22.05.2014 року по 21.05.2015 року. (Т.2 а.с. 192- 196).

Суд бере до уваги даний розрахунок та вважає, що заборгованість за кредитним договором слід вважати такою, що є підставна та піддягає до стягнення саме у цьому розмірі, а не заявленою у первісній позовній заяві (станом на листопад 2015 року), оскільки така розрахована до 22.05.2015 року, тобто дати що настала через 30 днів з моменту отримання боржником вимоги Банку про дострокове повернення кредитних коштів та не повернення ним грошових коштів заборгованості, оскільки після цієї дати договір кредиту фактично припинив дію і тому банк не вправі був нараховувати відсотки та інші платежі за договором після закінчення строку його дії у зв`язку із достроковим припинення дії договору.

Вказане відповідає також і правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12-ц, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц на які посилався і сам позивач.

Крім цього, будь-яких спростувань щодо такого розрахунку, заперечень, відповідачами подано не було, як і не було подано свого альтернативного розрахунку на спростування такого, тощо.

Цього судом першої інстанції враховано не було.

Зважаючи на наведене, заборгованість у такому (зменшеному) розмірі теоретично підлягала б стягненню з трьох відповідачів, боржника та поручителів у солідарному порядку, з врахуванням умов договорів кредиту та поруки та вимог ст.ст. 525, 526, 530, 536, 541, 543, 554, 612, 1050, 1054 ЦК України.

Однак як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції не було, також, враховано і інших обставин, які мають істотне значення для розгляду даної справи як в частині вимог банку до поручителів, так і вирішення зустрічного позову про припинення порук та вказують на необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення цих вимог.

Так, згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При укладенні договору боржник, а відтак і поручителі, взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань шляхом внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Проте, як вказано вище, 30 березня 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до ОСОБА_1 із вимогою про дострокове повернення кредиту, строк повного погашення якого встановлений сторонами у договорі до 14.02.2028 року.

Як вказано, Банк звернувся з вимогами від 30.03.2015 року до боржника та поручителів про дострокове повернення кредиту в строк протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше сорока п`яти календарних днів з дня направлення банком вимоги.

Боржником та поручителями отримано вимоги банку 24.04.2015 року та 22.04.2015 року та 22.04.2015 року відповідно і останнім днем дострокового погашення кредиту було 14 травня 2015 року (сорок п`ять календарних днів з дня направлення банком вимоги 31.03.2015 року), а не 22 травня 2015 року та 24 травня 2015 року, як вважав позивач (30 днів з дати одержання вимоги), оскільки вимогу про погашення боргу не пізніше сорока п`яти календарних днів з дня направлення банком вимоги слід вважати пріоритетнішою поряд із вимогою про повернення боргу протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги, що вбачається із змісту вимог.

Відтак з цієї дати Банк вправі був звернутися протягом шести місяців з позовом до поручителів про стягнення заборгованості, тобто до 14.11.2015 року.

Банк же ж звернувся з позовом до поручителів 20.11.2015 року (та навіть якщо враховувати вихідну дату на позовній заяві 19.11.2015 року), тобто поза межами шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто після припинення порук за обома договорами поруки.

Тому, вимоги Банку до поручителів слід вважати такими, що до задоволення не підлягали, як необґрунтовані, а вимоги зустрічного позову про визнання порук припиненими обґрунтованими.

Зважаючи на вказане, рішення в частині позовних вимог Банку до відповідачів про стягнення боргу за договором кредиту слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» про стягнення боргу за договором кредиту слід задовольнити частково та стягнути лише з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» 66744,72 доларів США заборгованості за кредитним договором. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Враховуючи вказане, також, слід скасувати рішення і в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов зустрічний задовольнити: визнати поруку за договором поруки укладеним між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_2 припиненою; визнати поруку за договором поруки укладеним між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_3 припиненою.

Окремо, що стосується посилання у апеляційній скарзі на застосування строку позовної давності, то така заява до задоволення не підлягає, оскільки така заявлена лише в суді апеляційної інстанції, проте згідно вимог ч.3 ст. 267 ЦК України, позиції Верховного Суду України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-246цс14 та правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, така могла бути заявлена лише в суді першої інстанції. Цього відповідачами зроблено у суді першої інстанції не було.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання пункту 1.2 (валюта кредиту) кредитного договору №KF 47127 від 15.02.2008 року недійсним та зобов`язання ПАТ «ВіЕс Банк» перевести валюту кредитування в гривню по курсу НБУ на час підписання договору 15 лютого 2008 року, то такий до задоволення не підлягав з наступних підстав.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Крім цього, слід вказати, що в розумінні статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» ненадання банком повної інформації про сукупну вартість кредиту, на що посилається ОСОБА_1 не є правовою підставою для визнання пункту кредитного договору недійсним, оскільки умови кредитного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту та періодичність платежів.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім цього такі висновки суду відповідають і практиці Верховного Суду, зокрема, правовій позиції у постанові від 6.02.2018 року у справі №464/3576/15-ц.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту та зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів поруки припиненими слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов слід задовольнити частково. Так, слід стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» 66744,72 доларів США заборгованості за кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Зустрічний позов про визнання договорів поруки припиненими слід задовольнити. Визнати поруку за договором поруки укладеним між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») і ОСОБА_2 припиненою. Визнати поруку за договором поруки укладеним між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») і ОСОБА_3 припиненою.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту та зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» про визнання договорів поруки припиненими скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» 66744,72 доларів США заборгованості за кредитним договором № КF 47127 від 15.02.2008 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» про визнання договорів поруки припиненими задовольнити.

Визнати поруку за договором поруки від 15 лютого 2008 року №РО 92656, укладеним між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») і ОСОБА_2 припиненою.

Визнати поруку за договором поруки від 15 лютого 2008 року №РО 92657, укладеним між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») і ОСОБА_3 припиненою.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

М.М. Шандра