Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 219/14256/18

провадження № 61-11744св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Литвиненко І. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука 0. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Спортивно-оздоровчий комплекс «Доломітчик»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року під головуванням судді Погрібної Н. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

08 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» (далі - СОК «Доломітчик») в якому просила:

- визнати її звільнення з посади головного бухгалтера СОК «Доломітчик» з 12 листопада 2018 року у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України незаконним;

- поновити на раніше займаній посаді з 13 листопада 2018 року;

- стягнути з СОК «Доломітчик» середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 869,11 грн за кожний робочий день, починаючи з 13 листопада 2018 року по день ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підприємстві фактично не відбулось скорочення штату працівників, а тому були відсутні підстави для звільнення.

Також підприємство не дотрималось порядку вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва, оскільки на момент таких змін уповноважений орган не запропонував працівникові іншу роботу бухгалтера на цьому ж підприємстві.

Відповідач, знаючи про наступне скорочення посади головного бухгалтера, не повідомив позивача про це та прийняв на посаду бухгалтера нового працівника без врахування переважного права позивача на зайняття цієї посади.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Артемівський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав неправомірним та скасував наказ СОК «Доломітчик» від 08 листопада 2018 року № 44-к про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновив ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера СОК «Доломітчик» з 13 листопада 2018 року.

Стягнув із СОК «Доломітчик» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2018 року по 11 лютого 2020 року, що становить 808 356, 80 грн з утриманням з цих сум податків та інших обов`язкових платежів.

Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Вирішив питання розподілу судових витрат.

Місцевий суд виходив з того, що відповідач своєчасно не поінформував ОСОБА_1 про наступне звільнення та не вжив заходів направлених на забезпечення зайнятості працівника, не виконав вимоги законодавства і не запропонував роботу бухгалтера, яка була вакантною на підприємстві на час прийняття рішення про скорочення посади головного бухгалтера.

Вважав, що в порушення порядку вивільнення працівника ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників було порушено її права, оскільки вона за професією та спеціальністю у відповідності із змінами до штатного розпису та скорочення посад могла займати посаду бухгалтера.

Донецький апеляційний суд постановою від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу СОК «Доломітчик» залишив без задоволення, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду про те, що підтверджено порушення права ОСОБА_1 , оскільки їй не запропонували інші посади, які б відповідали кваліфікації позивача, на час звільнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2021 року представник СОК «Доломітчик» - подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року в якій просив оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі представник заявника зазначає, що звільнення позивача відбулося з чітким дотриманням порядку, передбаченого трудовим законодавством, а тому підстави для задоволення позову були відсутні.

Порушень законодавства під час скорочення посади головного бухгалтера СОК «Доломітчик» не було.

Суди попередніх інстанцій, визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу неправильно застосували приписи Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Матеріали справи містять три довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача, проте суди взяли до уваги лише довідку в якій значиться найбільша сума, та необґрунтовано відмовили у врахуванні відомостей інших довідок.

Аргументом касаційної скарги є також те, що суди не врахували пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» де зазначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року відзив на касаційну скаргу, поданий ОСОБА_1 , повернуто заявнику без розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

27 серпня 2021 року цивільна справа № 219/14256/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу від 15 липня 2014 року № 19 ОСОБА_1 прийнята на роботу бухгалтером 2 категорії СОК «Доломітчик» з 16 квітня 2014 року з іспитовим строком та оплатою згідно штатного розпису, наказом від 03 січня 2017 року № 1-к її переведено з посади бухгалтера 2 категорії на посаду головного бухгалтера СОК «Доломітчик» з 01 січня 2017 року, що підтверджується копіями наказів від 15 липня 2014 року № 19, від 03 січня 2017 року № 1-к та копією трудової книжки від 29 грудня 2009 року серії НОМЕР_1 (а. с. 9, 10, 12, 13).

З копії рішення Бахмутської районної ради від 15 серпня 2018 року № 7/30-526 «Про затвердження Статуту в новій редакції, структури та граничної численності СОК «Доломітчик» встановлено, що затверджено Статут, структуру та граничну чисельність СОК «Доломітчик» в новій редакції, у тому числі зобов`язано т.в.о. директора привести у відповідність з затвердженими п. 2 цього рішення структурою та граничною чисельністю штатний розпис СОК «Доломітчик», який вводиться в дію не раніше 01 листопада 2018 року, у разі необхідності змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників СОК «Доломітчик» здійснити у відповідності з вимогами законодавства України (а. с. 31, 32).

Наказом від 23 серпня 2018 року № 34-к ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки бухгалтера з 27 серпня 2018 року з окладом згідно штатного розкладу, з випробувальним терміном 2 місяці (а. с. 45).

На підставі рішення Бахмутської районної ради від 15 серпня 2018 року № 7/30-526 «Про затвердження Статуту в новій редакції, структури та граничної чисельності спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик», керуючись пунктом 1 частини першої статті 40, статтею 49-2 КЗпП України, СОК «Доломітчик» видало наказ від 04 вересня 2018 року № 50 «Про скорочення чисельності та штату працівників» згідно якого, наказано: скоротити посади головного бухгалтера та діловода; скоротити наступну кількість штатних посад СОК «Доломітчик» - посаду бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатна посада та посаду адміністратора у кількості 0,5 штатна посада; ввести наступну кількість штатних посад до штату СОК «Доломітчик» - посаду бухгалтера у кількості 1 штатна посада та посаду адміністратора у кількості 1 штатна посада (а. с. 14, 38).

06 вересня 2018 року ОСОБА_1 було ознайомлено з письмовим попередженням від 04 вересня 2018 року № 69, яке ОСОБА_1 підписала із зауваженням щодо незгоди з попередженням, оскільки вважає його протиправним, що підтверджується його копією (а. с. 15).

ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера СОК «Доломітчик» з 12 листопада 2018 року за скороченням штату, що підтверджується копією наказу від 08 листопада 2018 року № 44-к (а. с. 16).

Відповідно до штатного розпису, який введений в дію з 01 липня 2014 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 20,25 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (а. с. 168).

Штатним розписом, який введений в дію з 01 травня 2016 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (а. с. 169).

Відповідно до штатного розпису, який введений в дію з 01 жовтня 2016 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (а. с. 158, 159).

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 01 грудня 2016 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (а. с. 46-47).

З копій заяви ОСОБА_3 від 30 грудня 2016 року встановлено, що остання просила перевести її на посаду бухгалтера на 0,5 ставки та діловода на 0,5 ставки у зв`язку зі зміною шатного розпису (а. с. 173, 174).

Штатним розписом, який введений в дію з 01 січня 2017 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць. В ньому зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади (а. с. 48-49).

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 01 жовтня 2017 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,62 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади та головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (а. с. 164).

З переліку змін до штатного розпису на 2017 рік встановлено, що виведено із штатного розпису посади, у тому числі бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та введено до штатного розпису посади, у тому числі головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (а. с. 163).

Згідно з штатним розписом, який введений в дію з 01 січня 2018 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,62 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (а. с. 165).

З переліку змін до штатного розпису на 2018 рік встановлено, що із штатного розпису виведено посади, у тому числі головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади, бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та введено до штатного розпису посаду бухгалтера у кількості 1 штатної посади (а. с. 166).

З копії наказу СОК «Доломітчик» від 19 лютого 2018 року № 9-к встановлено, що ОСОБА_3 , бухгалтера 2 категорії 0,5 ставки переведено адміністратором на 0,5 ставки з 19 лютого 2018 року. (а. с. 170), ОСОБА_3 13 листопада 2018 року призначено на посаду адміністратора на посадовий оклад, що також підтверджується заявою ОСОБА_3 від 19 лютого 2018 року та копією трудової книжки НОМЕР_2 від 01 вересня 1980 року (а. с. 171, 172).

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 13 листопада 2018 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера у кількості 1 штатної посади (а. с. 167).

З п.7.2 статуту СОК «Доломітчик» (нова редакція), затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 15 серпня 2018 року № 7/30-526 встановлено, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку спорткомплексу до штату спорткомплексу вводиться посада бухгалтера (а. с. 197-205).

Згідно з довідкою СОК «Доломітчик» без номеру та дати середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за вересень та жовтень 2018 року складала 869,11 грн, довідка підписана директором ОСОБА_4 (а. с. 17).

Відповідно до розпорядження голови районної ради від 16 листопада 2018 року № 177 виконання обов`язків директора СОК «Доломітчик» покладено на ОСОБА_4 (а. с. 51).

Наказом від 25 листопада 2019 року № 52 визначено виконуючим обов`язки директора СОК «Доломітчик» ОСОБА_5 на підставі розпорядження від 22 листопада 2019 року №208 (а. с. 90-91).

Наказом № 245 від 09 грудня 2020 року виконання обов`язків директора СОК «Доломітчик» покладено на ОСОБА_6 (а. с. 196).

Згідно довідки СОК «Доломітчик» від 28 грудня 2020 року № 173 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за вересень та жовтень 2018 року складала 1 430,72 грн, довідка підписана директором ОСОБА_6 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Суди попередніх інстанцій вказували, що за обставинами справи позивачем не підтверджено обставин щодо порушення її права через відсутність запропонованих посад.

Проте такий висновок колегія суддів вважає передчасним з огляду на таке.

Суди встановили, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії.

Місцевий суд вказував, що відповідачем не надано доказів, що ОСОБА_1 відмовилася від посади бухгалтера, на яку було прийнято ОСОБА_2 .

Прете з матеріалів справи вбачається, що на час попередження ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення, яке мало місце 06 вересня 2018 року, наказом від 23 серпня 2018 року № 34-к ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки бухгалтера з 27 серпня 2018 року з окладом згідно штатного розкладу, з випробувальним терміном 2 місяці.

Наказом СОК «Доломітчик» від 04 вересня 2018 року № 50, серед іншого, було скорочено посаду головного бухгалтера та посаду бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатних посад.

З матеріалів справи - переліку змін № 1 до штатного розпису на 2018 рік, вбачається, що він вводиться в дію з 13 листопада 2018 року.

Означеним штатним розписом введена 1 посада бухгалтера, тобто фактично збільшилась ставка з 0,5 до 1.

Таким чином матеріали справи не містять доказів того, що посада бухгалтера, на момент попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення та її звільнення, була вакантною, а тому висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на матеріалах справи.

Разом із тим, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову, суди не встановили, які посади на підприємстві відповідача були вакантними та чи пропонувались вони позивачу.

Таким чином висновок місцевого суду, з яким передчасно погодився суд апеляційної інстанції про те, що відповідач не запропонував позивачу роботу бухгалтера, яка була вакантною на підприємстві на час прийняття рішення про скорочення посади головного бухгалтера передчасний, крім того суди попередніх інстанцій не встановили чи були на підприємстві інші вакантні посади.

Суди встановили, що матеріали справи містять довідки про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача.

З довідки СОК «Доломітчик» без номеру та дати судами встановлено, що середньоденна заробітна плата за вересень та жовтень 2018 року складала 869,11 грн, довідка підписана директором ОСОБА_4 (а. с. 17), а з довідки від 28 грудня 2020 року № 173 встановлено, що середньоденна заробітна плата за вересень та жовтень 2018 року складала 1 430,72 грн, довідка підписана директором ОСОБА_6 .

При обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суди врахували довідку від 28 грудня 2020 року № 173.

Відповідач заперечував обставини правомірності врахування цієї довідки, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що до суду апеляційної інстанції представником відповідача було надано довідку про доходи ОСОБА_1 від 11 березня 2021 року № 48 де вказано, що її середньоденна заробітна плата становить 379,37 грн. Зазначена довідка підписана в. о. директора Трифоновим О. О. та бухгалтером ОСОБА_2 .

Тобто суми середнього заробітку вказані у всіх довідках різняться в декілька разів, на що як місцевий суд, так і суд апеляційної інстанції увагу не звернули, свої висновки з цього приводу належним чином не обґрунтували. Також суди не встановили, яка з довідок видана на виконання Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Таким чином колегія суддів приймає до уваги аналогічні за змістом доводи касаційної скарги.

Аргументи касаційної скарги з посиланням на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки вказані положення, які визначають, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час, зроблені з урахуванням вимог частини третьої статті 117 КЗпП України, яку було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 20 грудня 2005 року № 3248-IV.

Враховуючи, що суди не встановили наявність всіх вакантних посад, які відповідач повинен був запропонувати позивачу та чи були вони в наявності взагалі, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, крім того він не надав оцінки зібраним у справі доказам щодо розміру середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивача.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги, з урахування меж касаційного перегляду, свідчать про те, що рішення місцевого суду, з яким передчасно погодився апеляційний суд, ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевий суд повинен встановити наявність або відсутність всіх вакантних посад, які могла б обіймати ОСОБА_1 , а також оцінити довідки про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивача на предмет правильності відомостей зазначених у них, у сукупності із іншими зібраними доказами.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що суд обмежений вимогами диспозитивності цивільно-процесуального судочинства та не може вийти за межі позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки рішення місцевого суду скасоване, то підстави для поновлення його виконання відсутні.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Литвиненко

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук