Ухвала

05 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 2-1384/2009

провадження № 61-886ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року за скаргою на дії головного державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кулбаєвої Юлії Габідулівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кулбаєвої Ю. Г. (далі - головний державний виконавець Енергодарського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кулбаєва Ю. Г.)

В обґрунтування скарги зазначав, що в провадженні Енергодарського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро) в період з 06 липня 2009 року по 01 листопада 2016 року перебував виконавчий лист № 2-1384/2009, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області 22 січня 2010 року, про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 липня

2009 року. З 01 листопада 2016 року і на час звернення до суду з цією скаргою вказаний виконавчий лист знаходився на виконанні Маневицького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Про існування заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 152 261 грн 46 коп. станом на 01 березня 2020 року йому стало відомо після того, як держаним виконавцем почали вживатися заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Він звернувся із письмовою заявою від 26 березня 2020 року до Маневицького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про надання належним чином завіреного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 06 липня 2009 року по 01 березня 2020 року із зазначенням: дати і місяця року, формули нарахування до сплати аліментів, з якої суми доходу щомісячно виходив виконавець при нарахуванні аліментів, щомісячного розміру нарахованих аліментів, суми сплачених аліментів у місяць, дати сплати аліментів.

Листом № 7871 від 07 травня 2020 року за підписом начальника Маневицького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) йому було надіслано два розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, один із яких зроблено головним державним виконавцем Кулбаєвою Ю. Г. Енергодарського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за період

з 06 липня 2009 року по 01 листопада 2016 року у розмірі 152 261 грн 46 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця Кулбаєвої Ю. Г. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2-1384/2009 за період з 06 липня 2009 року по 01 листопада 2016 року.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 липня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 липня

2020 року залишено без змін.

У січні 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області

від 14 липня 2020 року та постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги у повному обсязі.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості зі сплати аліментів, а саме порядком нарахування аліментів.

Відповідно до положень статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику за заявою сторін виконавчого провадження.

Встановлено, що заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2009 року позовні вимоги

ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, місце роботи не відоме, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , яка проживає за тією ж адресою, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків щомісячно, до повноліття дитини, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 липня 2009 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, місце роботи не відоме, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , яка проживає за тією ж адресою, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітків щомісячно, до досягнення неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи стягнення з 06 липня

2009 року.

Вказане рішення Енергодарського міського суду Запорізької області

від 08 жовтня 2009 року є чинним та на його виконання 22 січня 2010 року видано дублікат виконавчого листа, який пред`явлено стягувачем до виконання.

На підставі вказаного виконавчого документу та на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець,

27 січня 2010 року відкрив виконавче провадження (постанова

від 27 січня 2010 року).

Згідно витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державним виконавцем було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника.

Згідно акта державного виконавця від 26 червня 2012 року боржник

ОСОБА_1 за вказаною у виконавчому листі адресою не проживав.

Державним виконавцем здійснено дії, спрямовані на пошук місця проживання боржника, та з`ясовано, що він значився зареєстрованим

з 15 січня 2016 року у АДРЕСА_3.

При цьому за обліками, ОСОБА_1 був зареєстрованим з 24 липня 2009 року по 15 січня 2016 року за адресою:

АДРЕСА_2 .

Також державним виконавцем отримано інформацію про середню заробітну плату працівника у АДРЕСА_3 за період з першого кварталу 2016 року по вересень 2016 року та інформацію про середню заробітну плату працівника в м. Кузнецовськ Рівненської області за період з третього кварталу 2009 року по перший квартал

2016 року.

Разом із цим, згідно розрахунку заборгованості за виконавчим листом, розрахованої відповідно до статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», статті 195 Сімейного кодексу України, та з урахуванням даних статистики, розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2016 року становив 121 747 грн 67 коп. Вказану інформацію направлено боржнику за його останнім відомим місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_3 .

13 грудня 2016 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження на підставі пункту 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за місцем реєстрації боржника ОСОБА_1 та матеріали виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа передано до Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. При цьому, у постанові зазначено, що заборгованість з 01 листопада 2016 року необхідно нарахувати, виходячи із середньомісячної заробітної плати працівника для указаної місцевості. Згідно листа Маневицького ВР ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) розрахунок аліментів у вказаному відділі здійснювався з 01 листопада 2016 року.

Отже, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , суди правильно визнали її необґрунтованою, а також правомірно вказали, що безпідставне задоволення скарги відповідно до заявлених вимог та скасування розрахунку заборгованості матиме негативні наслідки щодо анулювання боргових зобов`язань ОСОБА_1 по аліментах за значний період та їх нарахування за мінімально допустимою межею на шкоду інтересам дитини, що є недопустимим та призведе до порушення вимог статті 27 Конвенції ООН про права дитини а також статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», які гарантують дітям право на гідний (належний) рівень життя, пряма відповідальність за створення якого, в рівній мірі лежить на батьках.

Також суд обґрунтовано вказував, що державний виконавець Кулбаєва Ю. Г. не могла передати виконавче провадження до іншої виконавчої служби за місцем проживання платника аліментів без перерахунку заборгованості з урахуванням встановлених нею обставин, що боржник протягом періоду з 2009 року по листопад 2016 року у Запорізькій області не проживав, а тому для обрахування заборгованості по аліментам слід брати середній заробіток у місцевості, де він проживав.

Крім того, суди обґрунтовано звернули увагу скаржника на те, що він не позбавлений можливості звернутись за захистом свого права до суду з відповідним позовом до стягувача щодо спору з приводу заборгованості, а також з позовом щодо зменшення розміру аліментів.

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та на законність і обґрунтованість постановлених судових рішень не впливають.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, правильність застосування судами норм права є очевидною і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування, касаційна скарга

ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року за скаргою на дії головного державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кулбаєвої Юлії Габідулівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович