Справа № 942/627/21
Провадження № 22-ц/810/750/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: заявник - ОСОБА_1 , заінтересована особа - Білолуцька селищна рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 липня 2021 року, ухваленого Новопсковським районним судом Луганської області у складі: судді Чалого А.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Білолуцька селищна рада,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , 1913 року народження, більше п`яти років до дня смерті останньої.

В обґрунтування заяви зазначила, що з моменту народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 , і по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявниця мешкала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . З причин похилого віку, слабкого здоров`я та відсутності інших родичів, заявник піклувалася за своєю прабабусею, проживала разом з нею та була зареєстрована. Заявник та прабабка користувалися взаємними правами та обов`язками, у них був спільний побут та бюджет, добрі родинні відносини. Заявник купувала для ОСОБА_2 продукти, ліки та інші необхідні речі.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно.

Заявник є єдиним спадкоємцем після смерті прабабки.

Маючи на меті отримати спадщину після смерті ОСОБА_2 , заявниця звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Луганської області Чернявської І.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак, постановою нотаріуса від 27.04.2021 заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявником не надано документів, що підтверджують родинні відносини.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст. 1264 ЦК України, заявник просила суд встановити факт, що ОСОБА_2 , 1913 року народження, проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на день своєї смерті проживала однією сім`єю із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , більше п`яти років до дня її смерті, що необхідно їй для спадкування за законом як спадкоємцю четвертої черги після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 20 липня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та встановити факт її проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 більше п`яти років до дня смерті останньої, оскільки судом не взято до уваги доведеність заявницею такого факту показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були їх сусідами; визнання вимог ОСОБА_1 заінтересованою особою; не враховано наявність у заявниці часткової цивільної дієздатності, а з 14 років - і можливості самостійного розпорядження своїм заробітком або іншими доходами, тощо; не враховано поняття члена сім`ї, що дано у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року справа № 1-8/99 № 5-рп/99, згідно якого членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умови їх постійного проживання разом з суб`єктом права і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його близькі родичі, але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках, хоча суд вказав у рішенні, що з пояснень свідків вбачається, що скаржниця разом з прабабкою жила на її пенсійне забезпечення; і вказане є підставою для перегляду рішення суду.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії - Коновалова В.А., Кострицький В.В. Апеляційне провадження по справі було відкрито 20 серпня 2021 року, ухвалою суду від 13 вересня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 21 жовтня 2021 року. 21 жовтня 2021 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням у щорічній оплачуваній відпустці головуючого судді Назарової М.В., відкладено на 04 листопада 2021 року о 15-й год. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 вилучено суддю Коновалову В.А. у зв`язку із відпусткою, новий суддя у складі суду Луганська В.М. 04 листопада 2021 року у справі оголошено перерву на 16 листопада 2021 року о 14-й для витребування у приватного нотаріуса витягів з реєстрів заповітів, спадкових справ та з Білолуцької селищної ради відомостей про те, хто був зареєстрований та хто проживав разом із ОСОБА_2 на день її смерті. У судовому засіданні 16 листопада 2021 року оголошено перерву на 30 листопада 2021 року об 11.15 год. та витребувано у приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Чернявської І.В. копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

У судовому засіданні заявниця підтримала доводи своєї апеляційної скарги.

Представник заінтересованої особи - Білолуцької селищної ради, належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Частиною першою, другою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, статті 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Новобіла Новопсковського району Луганської області у віці 95 років померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17.06.2008 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області (а.с. 18).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 122103, виданого Новопсковською райдержадміністрацією Луганської області від 26.05.2006, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,2269 га, яка розташована на території Новобілянської сільської ради, Новопсковського району, Луганської області (а.с. 19).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.10.1993 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 , матір`ю якою записана ОСОБА_6 (а.с. 6).

До реєстрації шлюбу ОСОБА_6 мала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 4 від 28.04.2021, та в подальшому після реєстрації інших шлюбів змінювала прізвище на « ОСОБА_1 » та з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвищі № 5 від 29.07.2010, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 22.01.1999, виданого Новобілянською с/радою Новопсковського району Луганської області) (а.с. 7,13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 06.06.2002 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Новобіла Новопсковського району Луганської області у віці 42 років померла ОСОБА_10 .

Також заявницею надано свідоцтво про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_5 від 24.05.1962 (а.с. 10), матір`ю якої записана ОСОБА_12 - свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 07.04.1960 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_13 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 20.09.2006 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області (а.с. 14).

Згідно довідки виконавчого комітету Білолуцької селищної ради № 97 від 30.04.2021, ОСОБА_1 , 1993 р.н. проживала разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 1993 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали разом та вели спільне господарство (а.с. 21).

Постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області Чернявської І.В. від 27.04.2021 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка залишилась після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі того, що нею не були подані документи, що підтверджують родинні стосунки спадкоємиці зі спадкодавицею (а.с. 20).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту сімейного проживання разом із спадкодавицею ОСОБА_2 протягом п`яти років до дня смерті останньої, ОСОБА_1 посилалася на те, що вказаний факт необхідно їй встановити задля отримання спадщини як спадкоємцю четвертої черги у відповідності до ст. 1264 ЦК України, оскільки вона не може документально підтвердити факт родинних відносин із ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою прабабці заявниці і, відповідно, двоюрідною прабабцею ОСОБА_1 та на відсутність інших спадкоємців за законом.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд виходив з того, що малолітня або неповнолітня особа не може мати взаємні права та обов`язки як член сім`ї спадкодавця, зокрема, здійснювати догляд, вести спільне господарство, мати спільний бюджет, приймати участь у витратах на продукти, ліки тощо, з огляду на неповну цивільну дієздатність такої особи, а тому не може бути спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця у розумінні ст. 1264 ЦК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Також суд зазначив, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - є відсутність документів, які підтверджують родинні зв`язки заявниці зі спадкодавцем, але ОСОБА_1 з такою вимогою до суду не звертається.

Колегія суддів погоджує такі висновки суду, а помилкові доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Помилковий довід апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги доведеність заявницею факту її проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_2 протягом п`яти років до дня смерті останньої показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , які були їх з бабусею сусідами, не спростовує висновки суду, оскільки судом вірно зазначено, що на день смерті матері заявниці ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , виповнилося повних 9 років.

Згідно наданих суду апеляційної інстанції рішення Опікунської ради Новобілянської сільської ради від 07.03.2002 року опікуном заявниці призначено її сестру ОСОБА_15 .

Станом на час смерті ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 виповнилося повних 15 років.

Тобто, у розумінні ЦК Української РСР (в ред. 1963 року) заявниця була неповнолітньою особою на день смерті своєї матері, оскільки не досягла 15 років, а після набрання чинності 01.01.2004 Цивільним кодексом України перебувала в статусі малолітньої особи до досягнення нею 14 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до ст. 272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

Відомості про припинення встановленої з боку ОСОБА_15 опіки над малолітньою відсутні.

Отже судом зроблений правильний висновок про неможливість з огляду на відсутність у ОСОБА_1 повної цивільної дієздатності, починаючи з 9-річного віку, створювати сім`ю та самостійно вчинювати такі дії, які виходять за межі дрібних побутових правочинів.

Можливість з 14-річного віку - тобто з 05 травня 2007 року та до смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто протягом 1 року 1 місяця - вчиняти самостійно дії, передбачені як дії, передбачені статтею 31 ЦК України, так і передбачені статтею 32 ЦК України, не утворює факту, про який просить заявниця.

Посилання в скарзі на неврахування судом поняття члена сім`ї, що дано у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року справа № 1-8/99 № 5-рп/99, згідно якого членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умови їх постійного проживання разом з суб`єктом права і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його близькі родичі, але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках, не свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки дійсно для встановлення факту проживання однією сім`єю не має значення пов`язаність таких осіб родинними зв`язками.

Натомість обставини, на які як на обґрунтування своєї заяви посилається ОСОБА_1 - піклування про свою прабабусю, користування взаємними правами та обов`язками, наявність спільного побуту та бюджету як свідоме волевиявлення дієздатних осіб, спрямоване на утворення сім`ї, по справі відсутні.

Не заслуговує на увагу посилання заявниці на відсутність інших родичів у ОСОБА_2 в період, про який просить заявниця, що змушувало її опікуватися двоюрідною прабабусею як особою похилого віку, оскільки до 18 вересня 2006 року була жива рідна сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_13 - рідна прабабуся заявниці та мати її бабці ОСОБА_16 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Сама по собі реєстрація померлої ОСОБА_2 у належному заявниці ОСОБА_1 разом з її рідними сестрами ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на праві спільної часткової власності по 1/3 кожній будинку за адресою: АДРЕСА_1 , автоматично не створює сім`ї разом з одним із власників.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надавши належну оцінку письмовим доказам, поданим заявницею, суд дійшов правильного висновку про те, що заявник не надала належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Вказане не позбавляє заявницю реалізувати належні їй права на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 за умови доведеності нею родинних зв`язків із померлою як із своєю двоюрідною прабабусею, недоведеність чого стала підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і на що цілком слушно звернув увагу суд.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 03 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: