Номер провадження 2/522/2067/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», за участі третьої особи без самостйних вимог на предмет спору - в.о. директора ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» Мартинюка Юрія Миколайовича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

-ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (далі - ДП «МТП Усть-Дунайськ», за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - в.о. директора ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» Мартинюка Юрія Миколайовича , та просить визнати незаконним та скасувати наказ від 28 жовтня 2019 року за № 538-к про звільнення, поновити на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з технічних питань з 28 жовтня 2019 року, стягнути з ДП «МТП Усть-Дунайськ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

Позивач в позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що з 05 червня 2018 року наказом за № 357-к призначений на посаду в.о. головного інженера ДП «МТП Усть-Дунайськ». В липні місяці 2018 року Міністерством інфраструктури України було погоджено нову структуру підприємства, відповідно до якої було скорочено посаду головного інженера та введено нову посаду заступника директора з технічних питань. Наказом 16 липня 2018 року за № 315-к його було попереджено про скорочення посади, яку він обіймав та переведено на посаду в.о. заступника директора з технічних питань. В квітні місяці 2019 року міністерство інфраструктури України погодило нову структуру ДП «МТП Усть-Дунайськ». Наказом від 24 квітня 2019 року за № 66 було введено в дію новий штатний розпис підприємства, відповідно до якого скорчувалась посада заступника директора з технічних питань, яку займав позивач, та було введено посаду головного інженера, яку він займав до переведення його на посаду в.о. заступника директора з технічних питань.

Також позивач зазначає, що 02 липня 2019 року наказом за № 72 було попереджено, працівників, зокрема і його, щодо змін в штатному розписі, відповідно до яких посада заступника директора з технічних питань скорочувалась. Зі вказаним наказом він ознайомився 23 серпня 2019 року. Наказом № 538-К від 28 жовтня 2019 року його було звільнено з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення штату.

Позивач вважає, вказаний наказ незаконним та, таким, що підлягає скасуванню, оскільки адміністрацією підприємства при його звільненні йому не було запропонована інша посада за відповідною професією. На день попередження про скорочення посади заступника директора з технічних питань, а саме 28 серпня 2019 року, на підприємстві в наявності була вакантна посада за відповідною професією (посадою), ( освітою, кваліфікацією) - головного інженера. На думку позивача, адміністрація підприємства була зобов`язання першочергово запропонувати вказану посаду йому, і тільки у разі його відмови, запропонувати іншу вакантну посаду. Однак, наказом адміністрації підприємства 28 серпня 2019 року за № 4115 - к, було прийнято на посаду головного інженера - іншого співробітника.

Тому, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ від 28 жовтня 2019 року за № 538-к про його звільнення, поновити на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з технічних питань з 28 жовтня 2019 року, стягнути з ДП «ДП «МТП Усть-Дунайськ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання з викликом сторін на 25 лютого 2020 року.

До суду 24 лютого 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив поданий у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. У відзиві представник відповідача зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зазначивши, що на виконання абз.3 ст. ст. 49-2 КзпП України відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 іншу роботу, а саме - вакансії інженера з механізації та автоматизації, докера-механізатора та диспетчера. Тому представник відповідача зазначає, що адміністрація підприємства належно виконала вимоги ч.2 ст.40 та вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, шляхом запропонування йому наявні на підприємстві посади з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. 02 липня 2019 року наказом за № 72 позивача було попереджено, щодо змін в штатному розписі, відповідно до яких посада заступника директора з технічних питань скорочувалась. Зі вказаним наказом він ознайомився 23 серпня 2019 року.

З підстав того, що позивач відмовився від запропонованих йому посад, наказом № 538-К від 28 жовтня 2019 року його було звільнено з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення штату.

Таким чином, звільнення позивача є законним та обґрунтованим, оскільки після скорочення посади заступника директора з технічних питань, як про це зазначено у відзиві, минувала потреба у продовженні з ОСОБА_1 трудових відносин, так як його призначення на посаду в.о. заступника директора з технічних питань мало тимчасовий характер, що свідчить про те, що трудові правовідносини з позивачем тривали до певної події у часі. Позивач усвідомлював, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово, а отже, може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління підприємством - Міністерством інфраструктури України. Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 22 лютого 2020 року з`явились позивач та його представник та представник відповідача. У судовому засідання представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог. Відкладено розгляд справи на 06 квітня 2020 року.

До суду від позивача 26 березня 2020 року надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що в порушення вимог законодавства йому не були запропоновані всі інші вакантні посади, які були на підприємстві на день його попередження про звільнення, а саме 23 серпня 2019 року, зокрема посада - головного інженера, яка відповідає його професії, (освіті, кваліфікації), яку він займав до переведення на посаду заступника директора з технічних питань.

У судове засідання 06 квітня 2020 року сторони не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав запровадження на території України карантинних заходів. Судове засідання відкладено на 23 липня 2020 року.

До суду 23 липня 2020 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав їх необгрунтованості.

У судове засідання 23 липня 2020 року з`явився представник позивача та відповідача. Від позивача до суду надійшла заява про відкладення судового розгляду справи з підстав його знаходження за межами України. Судове засідання відкладено на 20 жовтня 2020 року.

У судове засідання 20 жовтня 2020 року з`явились позивач та його представник та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись. Роз`яснено сторонам права та обов`язки. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Також позивач пояснив, що він з 05 червня 2018 року наказом за № 357-к був призначений на посаду в.о. головного інженера. В липні місці 2018 року Міністерством інфраструктури України було погоджено нову структуру підприємства, відповідно до якої було скорочено посаду головного інженера та введено нову посаду заступника директора з технічних питань. Наказом від 16 липня 2018 року за № 315-к його було попереджено про скорочення посади, яку він обіймав та переведено на посаду в.о. заступника директора з технічних питань. В квітні місяці 2019 року міністерство інфраструктури України погодило нову структуру ДП «МТП Усть-Дунайськ». Наказом від 24 квітня 2019 року за № 66 було введено в дію новий штатний розпис підприємства, відповідно до якого скорчувалась посада заступника директора з технічних питань, яку займав позивач, та було введено посаду головного інженера, яку він займав до переведення його на посаду в.о. заступника директора з технічних питань. Адміністрацією підприємства йому, позивачу, були запропоновані вакантні посади, а саме інженера з механізації та автоматизації, докера-механізатора та диспетчера. Однак позивач від пропозиції відмовився, з підстав того, що адміністрацією йому не було запропоновано посаду головного інженера яку він обіймав до переведення його на посаду в.о. заступника директора з технічних питань та яка була вакантною на момент його скорочення. З підстав того, що він відмовився від запропонованих адміністрацією йому посад, наказом № 538-К від 28 жовтня 2019 року його було звільнено з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення штату. На момент його звільнення, а саме з 28 жовтня 2019 року, посада головного інженера не була вакантною, оскільки наказом адміністраціії підприємства 28 серпня 2019 року за № 4115 - к, було прийнято на посаду головного інженера - іншого співробітника - ОСОБА_3 . Тому, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ від 28 жовтня 2019 року за № 538-к про його звільнення, поновити на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з технічних питань з 28 жовтня 2019 року, стягнути з ДП «ДП «МТП Усть-Дунайськ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовний вимог та вважає їх необґрунтованими, пояснивши, що звільнення позивача є законним та обґрунтованим, оскільки після скорочення посади заступника директора з технічних питань, минувала потреба у продовженні з ОСОБА_1 трудових відносин, так як його призначення на посаду в.о. заступника директора з технічних питань мало тимчасовий характер, що свідчить про те, що трудові правовідносини з позивачем тривали до певної події у часі. Позивач усвідомлював, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово, а отже, може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління підприємством - Міністерством інфраструктури України. Позивачу під час його ознайомлення зі скороченням штату, на виконання вимог ч.2 ст.40 та вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України були запропоновані, з урахуванням його професії, посади, освіти, кваліфікації вакантні посади, а саме інженера з механізації та автоматизації, докера-механізатора та диспетчера, однак позивач відмовився. Також представник відповідача пояснив, що, дійсно, наказом від 24 квітня 2019 року за № 66 було введено в дію новий штатний розпис підприємства, відповідно до якого була скорочена посада заступника директора з технічних питань, яку займав позивач, та було введено посаду головного інженера, яку він займав до його переведення на посаду в.о. заступника директора з технічних питань. Наказом адміністрації підприємства від 28 серпня 2019 року за № 4115 - к, було прийнято на посаду головного інженера - іншого співробітника. Тому, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Оголошено перерву на 01 грудня 2020 року.

У судове засідання 01 грудня 2020 року з`явився представник відповідача. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись. Оголошено перерву на 27 січня 2021 року.

У судове засідання 27 січня 2021 року з`явились позивач, його представник та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши доводи позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 червня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду в.о. головного інженера, що підтверджується наказом т.в.о. директора підприємства А.О. Московського від 06 червня 2018 року за № 257.

В липні місяці 2018 року Міністерство інфраструктури погодило нову структуру підприємства відповідно до якої посада головного інженера підлягала скороченню та введено нову посаду заступника директора з технічних питань.

Наказом в.о. директора ОСОБА_4 , за заявою позивача, за № 315-К від 16 липня 2018 року його було переведено на посаду в.о. директора з технічних питань.

24 квітня 2019 року наказом в.о. директора Ю.М. Мартинюка за № 66 «Про затвердження та введення в дію штатного розпису ДП « МТП Усть-Дунайськ», скасовано штатний розпис, затверджений наказом № 176 від 10 вересня 2018 року затверджено та введено в дію новий штатний розпис, яким посада заступника директора з технічних питань була скорочена та введено посаду головного інженера.

Наказом в.о. директора Ю.М. Мартинюка від 02 травня 2019 року за № 72 повідомлено позивача про скорочення посади заступника директора з технічних питань з яким позивач ознайомився 23 серпня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом в додатку до наказу від 02 травня 2019 року за № 72.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України 23 серпня 2019 року адміністрацією департаменту було запропоновано позивачу наявні вакантні посади, а саме посади інженера з механізації та автоматизації виробничих процесів. Позивач зі вказаною пропозицією ознайомився 23 серпня 2019 року, однак від вказаної пропозиції відмовився, про що зроблено відповідний запис.

Адміністрацією підприємства 28 жовтня 2019 року повторно позивачу надано пропозицію щодо переводу його на іншу посаду, а саме змінного диспетчера або тальмана та докера-механізатора, з якими позивач ознайомився 28 жовтня 2019 року та вказані пропозиції позивачем прийняті не було, про що зроблено відповідний запис.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України можна зробити висновок, що обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до н. 6.1. ст. 6 Статуту Державного підприємства «Морський торговельний порі Усть-Дунайськ», затвердженого Наказом Міністра транспорту та зв`язку України М.Рудковським від 16 квітня 2007 р. за №307 управління Портом здійснює начальник Порту.

Пунктом .6.3. ст. 6 Статуту встановлено, що: «Начальник Порту самостійно в межах своєї компетенції вирішує питання діяльності Порту за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління та інших органів управління.

Начальник Порту, окрім іншого, призначає на посаду та звільняє з посади працівників Порту відповідно до штатного розпису Порту; Відповідно до п. 2 змін до Статуту, затверджених наказом Віце-прем`єр-міністра України - Міністром інфраструктури України Б.В. Колесніковим від 25.06.12 за №360 абзац 11 пункту 6.3. ст. 6 викласти в такій редакції: «самостійно встановлює чисельність працівників та штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом. За попереднім погодженням з Уповноваженим органом управління визначає організаційну структуру та кількісний склад керівництва

Виходячи з вищенаведених положень Статуту можна зробити висновок, що директор Підприємства самостійно встановлює чисельність працівників та штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом.

Позивачу адміністрацією порту надавалась пропозиція , щодо переведення на вакантні посади з урахуванням його спеціалізації, освіти та кваліфікації, однак позивачем вказані пропозиції прийняті не були, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

Сам факт того, що позивач виконував обов`язки в.о. головного інженера, не дає йому переваги на першочергове призначення на постійну посаду головного інженера.

Наказом адміністрації підприємства від 28 серпня 2019 року за № 4115 - к, було прийнято на посаду головного інженера іншого співробітника.

Тобто, на момент винесення наказу № 538-к від 28 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 , з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення посада головного інженера, яка була введена наказом № 176 від 10 вересня 2018 року, у штатний розпис ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», не була вакантною.

Таким чином, суд приходить висновку, що дії адміністрації щодо видачі наказу № 538-к від 28 жовтня 2019 року, яким було звільнено ОСОБА_1 , з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення вказаної посади є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 36, КЗпП, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України; суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», за участі третьої особи без самостйних вимог на предмет спору - в.о. директора ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» Мартинюка Юрія Миколайовича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Особи які, брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів, з моменту отримання копії рішення особи.

Повний текст рішення суду складений 02 лютого 2021 року.

Суддя Свячена Ю.Б.