РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді - Зосименко О.М.,

за участю секретаря Забродцький А.А.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Клинчук І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Житомирський обласний лікувально-санаторний центр захисту дитячого та дорослого населення «Дениші» Житомирської обласної ради, про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та доплату середнього заробітку,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом Комунального підприємства Житомирський обласний лікувально-санаторний центр захисту дитячого та дорослого населення «Дениші» Житомирської обласної ради у якому просив: визнати протиправним дії відповідача які полягають у обчисленні розміру середнього заробітку із розмірів неповної заробітної плати виплаченої в травні - червні 2020 року; зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати за час проходження військової служби за контрактом під час дії особового періоду середній заробіток, обчисливши його розмір виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують даті переведення на 0,5 ставки; зобов`язати відповідача доплатити ми середнього заробітку (з урахуванням проведених раніше виплат) за період з 08.07.2020 року.

В подальшому представник позивача заявою від 02.02.2021р. уточнив позовні вимоги та просив: визнати протиправним дії відповідача які полягають у обчисленні розміру середнього заробітку із розмірів неповної заробітної плати виплаченої в травні - червні 2020 року; зобов`язати відповідача за час проходження служби за контрактом під час дії особливого періоду нарахувати та виплатити середній заробіток обчисливши його розмір виходячи за 2 місяці січень та лютий 2020р.; зобов`язати відповідача здійснити доплату суму середнього заробітку за період з о8.07.2020р. по 02.02.2021р. (а.с. 63).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому не в повному розмірі виплачують заробітну плату, оскільки з 16.03.2020 року у зв`язку із припиненням діяльності санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перебував на 0,5 ставки займаної посади інженера та, відповідно, отримував заробітну плату в неповному обсязі і в таких трудових відносинах із відповідачем перебував до 08.07.2020 року, оскільки увільнений від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби в особливий період із збереженням посади та середньої заробітної плати. Неповноту виплати заробітної плати пов`язує з тим, що відповідач невірно нараховував заробітну плату, обчислюючи середній заробіток із отриманої заробітної плати травень-червень 2020р.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представник відповідача заперечив щодо невірного нарахування та вказав на відсутність заборгованості підприємства з виплати заробітної плати.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.04.2020 року, згідно заяви ОСОБА_2 від 30.03.2020 року, Наказом № 51-3 від 30.03.2020 року, позивача було переведено на 0,5 ставки посадового окладу інженера з охорони праці та техніки безпеки, на період карантину з можливістю залучення до чергувань.

Як вбачається із табеля використання робочого часу ОСОБА_2 з 02.01.2020 року по 15.03.2020 року, працював повний робочий день по 8 годин, а з 16.03.2020 року по 08.07.2020 року працював неповний робочий день по 4 години.

Згідно довідки про заробітну плату й інші доходи за період з січня 2020 року по 08 липня 2020 року, розмір посадового окладу ОСОБА_2 з квітня по червень 2020 року становив 2760,00 грн.

Відповідно до заяви позивача від 08.07.2020 року, наказом від 08 липня 2020 року № 75-3, ОСОБА_2 було увільнено від виконання посадових обов`язків в період з 08.07.2020 року на час несення військової служби в особливий період із збереженням посади та середньої заробітної плати.

Неповноту виплати заробітної плати позивач пов`язує з тим, що відповідач невірно нараховував заробітну плату, обчислюючи середній заробіток із отриманої заробітної плати не за січень,лютий а за травень-червень 2020р.

Отже, фактично предметом спору є сума не донарахованої і невиплаченої заробітної плати, починаючи з 08.07.2020 року, коли позивача увільнено від виконання посадових обов`язків на час несення військової служби і по 02.02.2021 р. як вказує представник позивача.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) Про практику застосування судами законодавства про оплату праці суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Встановивши, що предметом спору є фактично суми не донарахованої і невиплаченої позивачу заробітної плати, та зважаючи наявність передбаченого законом способу захисту порушеного права позивача шляхом стягнення недорахованих і невиплачених сум заробітної плати, суд дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 259 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 09.02.2021 року.

Суддя О.М. Зосименко