Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/709/20
Провадження № 2/945/178/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Терентьєва Г.В.

за участю секретаря Петриченко В.С.,

розглянувши 04 лютого 2021 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського районного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення страхового відшкодування.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 14 березня 2018 року мала місце дорожньо - транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем з напівпричепом рефрижератор - Е, рухаючись на 90 км+820 м автодороги «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» в Миколаївському районі Миколаївської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Відповідальність водія транспортного засобу на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АМ2670557 у ПрАТ «СК «Перша».

Як зазначає представник відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

10 серпня 2018 року на адресу ПрАТ «СК «Перша» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_1 .

28.02.2020 РОКУ ПрАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкадування саме виплачено 24 088,00 грн. страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми (48 176,00 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання відмовлено.

Представник позивача вважає, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «СК «Перша» в повному обсязі.

Також представник вказує, що зідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тому вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 28.02.2020 року по 22.04.2020 року у розмірі 742 грн. 38 коп.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, за період з 28.02.2020 року по 22.04.2020 року нараховано три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 108 грн. 89 коп., та інфляційні втрати у розмірі 192 грн. 70 коп. ( розрахунок 3% річних та інфляційних втрат долучаємо до позовної заяви).

Тому просить суд - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) страхове відшкодування у розмірі 24 088 (двадцять чотири тисячі вісімдесят вісім) гривень 00 копійок (з яких; 22 338,00 грн. моральна шкода, 1 750,00 грн. - витрати на поховання).

- Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 742 (сімсот сорок дві) гривні 38 копійок, три відсотки річних у розмірі 108 (сто вісім) гривень 89 копійок, та інфляційні втрати в розмірі 192 (сто дев`яносто дві) гривні 70 копійок, а всього разом - 1 043 (одну тисячу сорок три ) гривні 97 копійок.

- Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В судове засідання представник позивача не з`явився надіславши заяву про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника. Та зазначив, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» - подано до суду відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, в якому представник проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, Відповідач у відзиві покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах мало місце порушення правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_4 , страховою компанією на підставі п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» правомірно було зменшено суми відповідних відшкодувань на половину.

Представником Позивача на адресу суду направлено відповідь на відзив, у якому він покликається на безпідставність застосування Відповідачем положень п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проаналізувавши доводи представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Копією свідоцтва про народження підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 18.06.2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 14.03.2018 року , закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «VOLVO FH 12 340" реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Перша».

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»).

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «VOLVO FH 12 340" реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована, Суд приходить до висновку про те що дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, є страховим випадком, тому Відповідач повинен виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п.27.1, 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» в 2018 році мінімальна заробітна плата складала 3723,00 грн.

Таким чином, Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Перша» зобов`язаний був провести виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою та витрат на поховання.

28.02.2020 року, ПАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 здійснила виплату страхового відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 24088,40 грн. та витрат на поховання у сумі 1750,00 грн..

Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають.

Як підставу для виплати такої суми представник Відповідача посилається на приписи п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі чого Відповідачем поділено навпіл суму відшкодування обох виплат у зв`язку з наявністю вини пішохода у його смерті (що встановлено постановою слідчого про закриття кримінального провадження).

Так, п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону.

Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За висновком Суду, оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля застрахована, дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, в порядку ст. 1167 ч.2 ЦК України Позивачу слід відшкодувати недоплачене страхове відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 24088,00 грн., на підставі 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та 1750,00 грн. витрат на поховання.

Доводи Відповідача про те, що на підставі пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія повинна відшкодувати лише половину заподіяної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Згідно із частинами першою-третьою статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Однак Суд вважає, що порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України під час дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про грубу необережність потерпілого, враховуючи вік та обставини ДТП.

Таким чином, на думку Суду, у Відповідача були відсутні підстави для поділу навпіл суми страхового відшкодування завданої моральної шкоди та витрат на поховання.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Як вказано в Постанові Верховного суду від 17.10.2018 року №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів даної справи представник позивача окрі ордера на надання правової допомоги більше ніяких доказі не надає.

Тому у вимозі про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 23, 27, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В и р і ш и в :

Позов представника позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) страхове відшкодування у розмірі 24 088 (двадцять чотири тисячі вісімдесят вісім) гривень 00 копійок (з яких; 22 338,00 грн. моральна шкода, 1 750,00 грн. - витрати на поховання).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 742 (сімсот сорок дві) гривні 38 копійок, три відсотки річних у розмірі 108 (сто вісім) гривень 89 копійок, та інфляційні втрати в розмірі 192 (сто дев`яносто дві) гривні 70 копійок, а всього разом - 1 043 (одну тисячу сорок три ) гривні 97 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г. В. Терентьєв