Справа № 203/4574/20
Провадження № 4-с/0203/1/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю представника боржника Захарової Г.В..,

представника посадової особи органу державної виконавчої служби Петрушевської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича про результати перевірки законності виконавчого провадження, де стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав як боржника у виконавчому провадженні зі скаргою на постанову заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича № 18/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 62593473 з примусового виконання виконавчого листа № 203/3828/19, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття дитини, якою:

дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюса А.О. визнано такими, що вчинені з порушенням ч.5 ст. 26, ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень та п.2 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження;

дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюса А.О. ОСОБА_4 визнані такими, що вчинені з порушеннями п.4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень;

дії начальника Шевченка С.І. АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) визнано такими, що вчинені з порушенням норм ст. 74 Закону України « Про виконавче провадження», п.5 Розділу V та розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень;

скасовано постанову начальника АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченка С.І. про проведення перевірки провадження від 20 серпня 2020 року та зобов`язано вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування скарги боржник посилається на те, що начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області безпідставно визнав квитанції і чеки з вказаним призначенням платежу «финансовая помощь на ребенка» такими, що не підтверджують виконання аліментних зобов`язань і не підлягають врахуванню в рахунок призначених з 24 жовтня 2019 року аліментів за рішенням суду, оскільки вказані виплати проводились ним саме в порядку добровільного виконання обов`язку з утримання дитини в період судового розгляду спору про стягнення аліментів, які за своєю суттю і є наданням утримання дитини, з тим, щоб в подальшому уникнути великої заборгованості у разі стягнення таких платежів з нього, з огляду на те, що будь-які інші правовідносини у нього з ОСОБА_5 відсутні, щоб давало підстави вважати сплачені в цей період кошти на інші цілі, а питання понесення додаткових витрат на дитину взагалі ні судом, ні з ОСОБА_5 ніколи не вирішувалось, на підставі чого боржник просив постанову визнати протиправною та скасувати, а вказану посадову особу зобов`язати поновити порушене право боржника у виконавчому провадженні.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2020 року скарга прийнята до розгляду з поновленням строку оскарження та призначений судовий розгляд.

Заступник начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчук О.А. 19 січня 2021 року подав відзив на скаргу, в якому вимоги не визнав в повному обсязі, заперечуючи тим, що матеріали виконавчого провадження за скаргою стягувача перевірені на дотримання вимог чинного Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції, в ході чого виявлена невідповідність дій державних виконавців та начальника АНД відділу ДВС, пов`язана з неправильним обчисленням заборгованості по аліментам, оскільки фінансова допомога на дитину не є аліментами згідно ч.1 ст. 71 Закону, а також з порушенням процедури передачі виконавчого провадження іншому державному виконавцю та неповним внесенням сканкопій документів до АСВП, у зв`язку з чим доводи скарги є безпідставними, тому просив в задоволенні вимог відмовити повністю.

Стягувач ОСОБА_5 01 лютого 2021 року подала заперечення на скаргу, в яких наполягала на відмові у задоволенні заявлених вимог з тих підстав, що постанова про перевірку законності виконавчого провадження від 30 жовтня 2020 року є законно та обґрунтованою, а дії державних виконавців по обчисленню заборгованості по аліментах з визначенням наявної переплати боржника за рахунок поданих квитанції/чеків дворічної давнини є неправомірними, оскільки його рівень витрат (на оренду житла, придбання автомобілів, гонорари адвоката, поточні витрати на власні потреби та ін.), в тому числі виходячи з тих сум, які ним раніше перераховувались на додаткові витрати на лікування і навчання дитини, не відповідає рівню заявлених доходів на рівні мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим аліменти мають обчислюватися в ј частці від фактичних доходів, а не з мінімальної зарплати. Крім того, апеляційний суд, постановляючи рішення про стягнення аліментів не враховував суми і виплати, проведені ОСОБА_1 під час судового провадження, а тому такі суми не підлягають взяттю до уваги при обчисленні заборгованості по аліментам.

В судовому засіданні представник боржника вимоги скарги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у скарзі підстав.

Представник заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала тим, що при обчисленні заборгованості/переплати по аліментам можуть бути враховані платіжні документи, що підтверджують сплату аліментів, тоді як боржник надав квитанції про сплату ним фінансової допомоги на дитину, що є покриттям додаткових витрат на дитину. Крім того, зазначила про те, що даний спір є публічно-правовим, оскільки керівник органу ДВС вищого рівня не вчиняв дій/бездіяльності і не приймав рішень у виконавчому провадженні з виконання рішення місцевого суду, а тому вказаний спір віднесений до адміністративної юрисдикції і має розглядатися в порядку КАС України адміністративним судом.

Стягувач, будучи належним чином повідомленою про розгляд на 22 грудня 2020 року, 19 січня 2021 року та 01 лютого 2021 року, в судове засідання жодного разу не прибула, подаючи заяви 22 грудня 2020 року, 15 січня 2021 року та 01 лютого 2021 про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування на заняттях та у іншому місті, при цьому, у заяві від 01 лютого 021 року зазначила про можливість розгляду справи у її відсутності, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану скаргу у її відсутності.

Суд, вислухавши усні пояснення учасників розгляду, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду № 203/3828/19 від 23 червня 2020 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року скасовано; позов ОСОБА_2 , задоволено; постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття.

14 липня 2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання вказаної постанови апеляційного суду видано виконавчий лист № 203/3828/19.

20 липня 2020 року постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюс А.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

В ході примусового виконання державним виконавцем встановлено місце роботи боржника в ТОВ «СТС Трейд», куди 24 липня 2020 року направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника, 04 серпня 2020 року накладений арешт на рахунки боржника, а 05 серпня 2020 року на підставі заяви боржника встановлені доходи боржника, здійснений перерахунок заборгованості та встановлена її відсутність, після чого постановою державного виконавця від 06 серпня 2020 року знято арешт з коштів боржника.

Постановою начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченка С.І. від 20 серпня 2020 року щодо здійснення перевірки виконавчого провадження № 62593473 з виконання виконавчого листа № 203/3828/19 від 14 липня 2020 року визнано дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції у м. Дніпрі Меюса А.О., на виконанні у якої знаходилось вказане виконавче провадження, такими, що вчинені без суттєвих порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки розрахунок заборгованості проведений з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.27-28).

13 жовтня 2020 року вказане виконавче провадження передане державному виконавцю Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісовій А.М., яка здійснила розрахунок заборгованості по аліментам станом на 30 вересня 2020 року визначивши борг у сумі 2831,89 грн. та 26 жовтня 2020 року внесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. № 108/2020 від 21 жовтня 2020 року на скарги стягувача ОСОБА_2 постановлено провести перевірку матеріалів виконавчого провадження № 62593473 та витребувано це виконавче провадження з АНД відділу ДВС.

Постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича № 18/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 62593473:

- дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюса А.О. визнано такими, що вчинені з порушенням ч.5 ст. 26, ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень та п.2 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження;

- дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюса А.О. ОСОБА_4 визнані такими, що вчинені з порушеннями п.4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- дії начальника Шевченка С.І. АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) визнано такими, що вчинені з порушенням норм ст. 74 Закону України « Про виконавче провадження», п.5 Розділу V та розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- скасовано постанову начальника АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченка С.І. про проведення перевірки провадження від 20 серпня 2020 року та зобов`язано вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність до вимог чинного законодавства;

- встановлено строк для звітування про вжиті заходи до 20 листопада 2020 року (а.с.32-36).

Вказаною постановою встановлено, що державний виконавець Меюс А.О., отримавши виконавчий лист 16 липня 2020 року, винесла постанову про відкриття виконавчого провадження лише 20 липня 2020 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», та в порушення ч.1 ст. 28 Закону матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення боржнику цієї постанови рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням. Одночасно встановлено, що виконавче провадження передане іншому державному виконавцю цього відділу ДВС (Лісовій А.М.) в порушення вимог п.5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка також не в повному обсязі і не вчасно вносила документи до АСВП в порушення вимог п.2 розділу IV Положення про АСВП.

Крім того, вказана постанова містить висновки про те, що при проведенні розрахунку заборгованості і державним виконавцем Меюсом А.О., і державним виконавцем Лісовою А.М. порушені вимоги ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4 Розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки вказаними державними виконавцями прийняті до уваги платежі боржника за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року з вказівкою про призначення платежів «финансовая помощь на ребенка», що стало підставою для визнання їх дій такими, що не відповідають цим вимогам Закону та скасування постанови начальника АНД відділу ДВС від 20 серпня 2020 року.

Суд, розв`язуючи вимог скарги, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 74 Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідно до ч. 1ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За правилами ч.3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до ч.ч.1-3 якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/ 5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

звіту про здійснені відрахування та виплати;

квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

заяв та (або) розписок стягувача;

інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аліменти за змістом ст. 180, 181 СК України є коштами на утримання дитини, а батьки за домовленістю можуть брати участь в утриманні дитини в грошовій або натуральній формі.

З постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року встановлено, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 звернулася у жовтні 2019 року та цією постановою аліменти з ОСОБА_1 присуджені з 24 жовтня 2019 року.

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_1 з жовтня 2019 року по грудень 2019 року, тобто під час судового провадження у спорі про аліменти на дитину, здійснив наступні безготівкові перекази коштів отримувачу ОСОБА_2 з призначенням платежу «финансовая помощь на ребенка», про що свідчать дублікати чеків АТ КБ «Приватбанк», подані державному виконавцю та наявні у матеріалах справи:

02 жовтня 2019 року 3000,00 грн., 08 жовтня 2019 року 1000,00 грн., 09 жовтня 2019 року 3600,00 грн., 10 листопада 2019 року 4200,00 грн., 14 листопада 2019 року 1000,00 грн., 23 листопада 2019 року -1000,00 грн., 29 листопада 2019 року 4500,00 грн., 24 грудня 2019 року 1500,00 грн., 27 грудня 2019 року 3000,00 грн., загальним розміром 22800,00 грн. (а.с.17-19, 138-139).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку на виконання зобов`язань з утримання дитини за вимогами ст. 180, ч.1 ст. 181 СК України надавав матері дитини ОСОБА_2 грошове утримання на сина ОСОБА_6 під час вирішення спору між батьками про аліменти судом, про що свідчить цільове призначення переказу у платіжних документах, то платежі, здійснені з 24 жовтня 2019 року є ні чим іншим як коштами, сплаченими в рахунок аліментів, хоч би і до постановлення остаточного судового рішення, з огляду на врахування сторонами аліментного спору, в тому числі і відповідачем ОСОБА_1 , правил визначення часу, з якого присуджуються аліменти за ст. 191 СК України, а тому висновки посадової особи органу державної виконавчої служби - заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. в постанові № 18/2020 від 30 жовтня 2020 року про те, що державним виконавцем незаконно прийняті в розрахунок заборгованості платіжні документи з призначенням «финансовая помощь на ребенка» є помилковими і такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», та п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Також, суду не надано доказів наявності будь-яких інших грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 після розірвання між ними шлюбу за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2008 року, окрім спільних обов`язків по утриманню дитини ОСОБА_6 , у зв`язку з чим підстави вважати здійснені грошові перекази з вказаним призначенням платежів такими, що мають інше цільове призначення ніж утримання сина, відсутні.

Доводи стягувача і представника посадової особи органу державної виконавчої служби про те, що таке призначення платежу як фінансова допомога на дитину не є аліментами, а є участю батька у додаткових витратах на дитину є припущеннями, які не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на доказах і наведених вимогах закону, оскільки згідно ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину визначається за рішенням суду та такі витрати зумовлені наявністю особливих обставин (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), проте в судовому порядку спір про участь у додаткових витратах між ОСОБА_7 не вирішувався, таке рішення суду відсутнє, і наявність особливих обставин, які б зумовлювали такі додаткові витрати, як і фактичне існування та понесення цих витрат кимось з батьків, за розгляду даної справи, як і при перевірці законності виконавчого провадження та винесенні постанови № 18/2020 від 30 жовтня 2020 року не встановлювалась та, крім іншого, і не належить до компетенції посадової особи державної виконавчої служби під час перевірки законності виконавчого провадження.

Аргументи представника посадової особи органу ДВС про те, що державним виконавцем могли бути враховані при розрахунку боргу лише платежі ОСОБА_1 з вказівкою у платіжних документах на призначення платежу як «аліменти», суд відхиляє, оскільки як встановлено Дніпровським апеляційним судом у постанові від 23 червня 2020 року під час розгляду судом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відповідач позов не визнавав, тобто підстави виконувати судове рішення до його фактичного ухвалення були відсутні, однак вказана обставина не виключає фактичного часткового виконання батьком обв`язку з утримання дитини відповідно до вимог ст. 181 СК України у формі грошових переказів з відповідним призначенням платежу, що відповідно має враховуватись за період судового розгляду в рахунок призначених аліментів як грошового утримання дитини.

Доводи представника заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. в судовому засіданні про те, що фактично виник спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, тому такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, суд відхиляє як помилкові, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення посадової особи органу державної виконавчої служби щодо правильності розрахунку заборгованості з аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, а тому така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства, висновок про що, зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року справі № 569/1662/18, а так само, висновок про правильність вирішення такого спору шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19).

Доводи стягувача та представника заступника начальника ПСМУ МЮ Більчука О.А. про те, що оскільки при ухваленні постанови Дніпровським апеляційним судом не взято до уваги зазначені ОСОБА_1 сплачені протягом судового розгляду суми, то у державного виконавця не було підстав враховувати сплачені за жовтень-грудень 2019 року суми, суд відхиляє як такі, які не ґрунтуються на законі, оскільки суд при вирішенні спору про стягнення аліментів не вирішує питання обчислення і перерахунку аліментів, а визначає з урахуванням обставин, передбачених ст. 181 СК України, їх розмір (у твердій сумі або у частці) згідно ст. ст. 183, 184 СК України та час з якого такі аліменти встановлюються для батьків і дитини згідно ст. 191 СК України, тоді як саме до повноважень державного виконавця (приватного виконавця) частина 3 ст. 195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» відносить обчислення розміру заборгованості, проведення індексації та взагалі визначає порядок стягнення аліментів, а тому, державний виконавець, отримавши від боржника у відкритому виконавчому провадженні платіжні документи на підтвердження виконання ним обов`язку з утримання дитини за час, що охоплюється періодом, з якого присуджені судом аліменти, не мав підстав для неврахування цих сум при розрахунку заборгованості лише з тих підстав, що ці суми не обчислювались та не перераховувались судом при вирішенні спору про аліменти, оскільки державний виконавець у цьому випадку у межах своїх повноважень має перевіряти чи ці суми адресовані на утримання дитини і період за який таке утримання надане.

Доводи представника органу державної виконавчої служби про те, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з тих підстав, що заступник начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не вчиняв дій у виконавчому провадженні, а лише перевіряв законність дій державних виконавців, суд відхиляє, оскільки за змістом ст. 447 ЦПК України, якій кореспондують положення ч. ч. 1-4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом, оскаржувана постанова, винесена в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчуком О.А., посада якого входить до структури державної виконавчої служби, оскільки Міністерство юстиції України, що має у своїй структурі Департамент державної виконавчої служби, має територіальні органи, серед яких Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що має підпорядковані органи та установи, серед яких відділи державної виконавчої служби в областях (Дніпропетровській, Запорізькій, Кіровоградській), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) якого очолює ОСОБА_8 і цією посадовою особою державної виконавчої служби винесене процесуальне рішення у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення місцевого суду загальної юрисдикції, ухваленого в порядку цивільного судочинства, а тому підстави для оскарження такої постанови в порядку адміністративного судочинства відсутні, з огляду на те, що порядок вирішення таких скарг визначений ЦПК України, та у даному випадку відсутні ознаки публічно-правового спору, а вказане питання віднесене до судового контролю за виконанням рішення у цивільній справі.

Між тим, доводи представника боржника про те, що оскаржувана постанова прийнята з порушеннями вимог п. п.2, 7 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мінюсту № 512/5 від 02 квітня 2012 року, пп.2.1.1, 2.1.2 пункту 2.1, пункту 3.8 Розділу 2 Порядку витребування та проведення перевірки виконавчого провадження, затвердженого Наказом Мінюсту № 136/5 від 01 грудня 2004 року, суд відхиляє, оскільки відповідно до постанови № 108/2020 від 21 жовтня 2020 року перевірка виконавчого провадження розпочата за скаргою стягувача, у зв`язку з чим витребувано виконавче провадження.

Таким чином, встановивши обставини того, що при винесенні постанови в порядку перевірки законності виконавчого провадження 30 жовтня 2020 року для визнання дій державних виконавців ОСОБА_9 та ОСОБА_4 такими, що не відповідають вимогам ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, підстави були відсутні через помилковість висновків про неврахування платежів під час обчислення заборгованості по аліментам, проведених боржником у період з 24 жовтня 2019 року по 27 грудня 2019 року включно, що потягло і необґрунтоване скасування постанови начальника АНД відділу ДВС про проведення перевірки виконавчого провадження від 20 серпня 2020 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів скарги у цій частині та неправомірність постанови від 30 жовтня 2020 року.

Разом з тим, вимоги скарги про скасування оскаржуваної постанови від 30 жовтня 2020 року задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту на стадії судового контролю за виконанням судового рішення ст. 451 ЦПК України не передбачений, а у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 447-451, 259, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича про результати перевірки законності виконавчого провадження, де стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича № 108/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 62593473 визнати неправомірною та зобов`язати вказану посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення, встановлені судом у даній ухвалі.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала буде складена і підписана не пізніше 06 лютого 2021 року.

Суддя О.В. Колесніченко