Справа № 127/5678/20
Провадження № 2/127/913/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Іщук Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Гусара Ю.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення боргу за угодою про співпрацю. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами у справі з 2015 року існують фінансово-господарські відносини, що пов`язані, зокрема, з тим, що вони є співвласниками ТОВ «Міжрегіональна машинно-технологічна станція Агро». У зв`язку із цим позивач надавав відповідачу для використання на власний розсуд у господарській діяльності товариства кошти у готівковій та безготівковій формі. Надання коштів за період з 2015 по 2016 рік зафіксовано документом, написаним власноручно відповідачем, - Протоколом узгодження вартості інвестицій відносно курсу валюти на момент надходження, згідно курсу валюти на міжбанківському ринку. Так за цим протоколом передано: за період з 15 січня 2016 року до 19 лютого 2016 року у безготівковій формі передано 6 356 872,00 грн, що еквівалентно 249810,92 доларів США, 13 лютого 2016 року готівкою 75 500,00 грн, що еквівалентно 2849,06 доларів США, за період з 01 до 20 лютого 2016 року готівкою 25 000,00 доларів США. Тобто відповідно до протоколу загальна сума інвестованого під договір позики та готівкою станом на 11 березня 2016 року становить 277 659,98 доларів США. Вказані кошти мали бути повернуті до 01 березня 2017 року, а також до 01 грудня 2016 року мали бути повернуті відсотки в сумі 719 980,00 грн за користування позикою у 2015 році при річній ставці у гривні 25%. Однак такі кошти виплачені не були, тому з метою відтермінування виплат, між позивачем та відповідачем, за участі ОСОБА_4 , був укладений документ - Угода про співпрацю від 13 березня 2017 року. Згідно цієї угоди строк повернення коштів встановлювався до 13 березня 2018 року. Однак кошти у встановлений строк відповідачем повернуті не були, вимоги щодо повернення боргу ігнорує. За таких обставин ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 277 659,98 доларів США та 719 980,00 грн відсотків за користування позикою у 2015 році.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду у загальному позовному провадженні.

17 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_3 , де він заперечує щодо факту наявності безпосередньо між ним та ОСОБА_2 фінансово-господарських відносин, а також існування договору позики та/або відносин позики між ними, факту надання позивачем та/або отримання відповідачем від позивача будь-яких коштів у 2016 році, зокрема, за договором позики. Зазначає, що протокол, на який посилається позивач, не вказує про передачу позивачем у його власність та про обов`язок повернути позивачу грошові кошти. До позовної заяви не додані жодні договори позики, як не додані докази отримання відповідачем будь-яких грошових коштів у 2016 році. Тобто позивачем доказів на підтвердження факту укладення договору позики, зокрема, у 2016 році, надання позивачем та отримання відповідачем коштів, виникнення у останнього зобов`язання з їх повернення не надано. Натомість вказує, що протоколом сторонами підтверджена сума позики, що була надана позивачем товариству, учасниками якого вони з позивачем є, проте товариство належним чином та у повному обсязі виконало такі свої зобов`язання. Заперечує відповідач про наявність у нього обов`язку сплачувати відсотки у сумі 719980,00 грн за користування позикою у 2015 році при річній ставці 25%. Відповідач вказує, що представник позивача у позовній заяві зазначає, що надання коштів готівкою та у безготівковій формі за період з 2015 по 2016 рік підтверджується протоколом. Проте у ньому відсутні будь-які дані щодо укладення між сторонами договору позики або іншого правочину у 2015 році та передачі у 2015 році будь-яких коштів. Жодних доказів на доведення між сторонами правочину у 2015 році, отримання відповідачем позики на суму 2 879 920,00 грн, відповідно, наявності у останнього обов`язку сплатити відсотки у сумі 719 980,00 грн. При цьому відповідач вказує про обізнаність щодо укладення між позивачем та товариством договору позики від 20 квітня 2015 року, за яким товариство приймало у власність 960 000,00 грн строком до 10 вересня 2015 року. Саме за цим договором товариством у період з 20 квітня 2015 року до 17 липня 2016 року отримало від позивача кошти саме в сумі, визначеній у протоколі, тобто 719 980,00 грн, але, за даними відповідача, ці зобов`язання товариства теж були виконані. Щодо твердження позивача про укладену Угоду про співпрацю від 13 березня 2017 року та мету її укладення, то такі твердження вважає необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами, умовами цієї угоди не підтверджені будь-які наявні та дійсні на дату її складання зобов`язання відповідача, не передбачено виникнення між позивачем та відповідачем відносин позики та грошових зобов`язань. Крім того також подав заяву про застосування строків позовної давності.

Позивач своїм правом на відповідь на відзив не скористався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про зупинення провадження у даній справі.

Позивач ОСОБА_2 , його представник адвокат Підлісний О. В. у судове засідання 03 лютого 2021 року вкотре не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляли, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник будучи належним чином повідомленим про судові засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Суд звертає увагу, що позивач, будучи ініціатором справи, в судове засідання вкотре не з`явився, будь-яких заяв та клопотань про відкладення справи, в тому числі і засобами електронного зв`язку, не надходило, а тому суд, врахувавши думку представника відповідача, дійшов висновку про наявність підстави для розгляду справи за відсутності позивача.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому судом врахована необхідність дотримання розумного строку розгляду даної справи, гарантована учасникам справи, Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Тетева-Родюк І. О. позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали Протокол узгодження вартості інвестицій відносно курсу валюти на момент надходження згідно курсу валюти на міжбанківському ринку. Згідно даного протоколу визначені сума надходження: «безготівкою» за період з 15 січня до 19 лютого 2016 року 6356872,00 грн, що еквівалентно 249810,92 долари США, готівкою: 13 лютого 2016 року 75500,00 грн, що еквівалентно 2849,06 доларів США, з 01 до 20 лютого 2016 року 25000,00 доларів США. Всього інвестовано під договір позики та готівкою станом на 11 березня 2016 року 277659,98 доларів США. Дана позика має бути повернута при умові максимальної реалізаційної ціни сільськогосподарської продукції, але не пізніше 01 березня 2017 року із можливістю дострокового повернення, з врахуванням депозитної ставки 8,25 % річних.

Згідно цього ж протоколу сторони домовилися провести дорахування процентної ставки у гривні за користування позикою в 2015 році в сумі 719980,00 грн при річній ставці у гривні 25% та провести сплату відсотків до 01 грудня 2016 року.

Крім того, 13 березня 2017 року укладена Угода про співпрацю, згідно якою сторони домовилися про наступне. Фізична особа ОСОБА_2 надає безвідсоткову зворотну фінансову допомогу фізичній особі ОСОБА_4 в сумі 3695944,00 грн та 64000,00 доларів США терміном користування на два роки до 13 березня 2019 року. Повернення даних коштів, в разі неспроможності виплати гарантує фізична особа ОСОБА_3 у зазначений термін. Цією Угодою закріплені умови роботи ОСОБА_4 як директора ТОВ «ММТС Агро», при якісному виконанні яких визначена можливість отримання премії від вирощеної продукції у розмірі 10% від розподіленого прибутку підприємства станом на кожне 01 березня наступного року, проте не менше 300000,00 грн одноразово, при умові отримання підприємством вищевказаних врожаїв. Визначена заробітна плата ОСОБА_4 щомісячно у 10000,00 грн винагороду та відшкодування вартості відрядження, затрат на транспорт. У разі безвідповідального ставлення до роботи ОСОБА_2 виставляє до сплати відсотки за користування позикою у розмірі 1589218,00 грн, 554391,00 грн та 4280,00 доларів США для сплати у строк до 13 березня 2019 року. ОСОБА_2 дає згоду на додаткове фінансування підприємства по аргументованих заявах від ОСОБА_4 . Загальна сума складається з: сума позики 3695944,00 грн при курсі 26,00 за 1 долар США 142151,00 доларів США, 64000,00 доларів США та 20000,00 доларів США інфляційні кошти, нараховані на термін позики. Всього: 226151,00 доларів США; 113075,00 доларів США повернути до 13 березня 2018 року та 113075,00 доларів США до 13 березня 2019 року.

За твердженням позивача, Угода про співпрацю від 13 березня 2017 року була укладена з метою відтермінування виплат сум зафіксованих у Протоколі та фактично є додатковою угодою до раніше зафіксованих умов.

Однак, як також вказує позивач, кошти у відповідні строки повернуті не були, відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже договір позики є двостороннім правочином. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, позикодавець та позичальник є сторонами договору позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Отже у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17.

На підтвердження укладення між відповідачем та позивачем договору позики останнім наданий лише Протокол узгодження вартості інвестицій відносно курсу валюти на момент надходження згідно курсу валюти на міжбанківському ринку. Однак суд, дослідивши його зміст, дійшов висновку, що він не містить відомостей про позичальника і умови договору не підтверджують, що дійсно ОСОБА_3 позичив кошти чи мав місце безпосередньо факт передачі грошової суми саме ОСОБА_3 . Так слід звернути увагу, що у матеріалах справи наявні довідка банку від 13 квітня 2020 року за № 49/5/50-39 та виписки по рахунках ТОВ «ММТС Агро» за 15, 18, 28, 29 січня 2016 року, 10, 17, 19 лютого 2016 року зі змісту яких слідує співпадіння сум у гривні за безготівковим розрахунком за Протоколом, проте такі суми були перераховані платником ОСОБА_2 отримувачу ТОВ «ММТС Агро» з призначенням платежу: безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору №б/н від 15 січня 2015 року. Доказів передачі коштів за договором позики ОСОБА_3 відсутні. Сам лише Протокол, наданий позивачем, не є належним та достовірним доказом для підтвердження заявлених ним вимог.

Таким чином, неможливо вважати доведеним факту укладення договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Суд також критично оцінює Угоду про співпрацю від 13 березня 2017 року як доказ наявності угоди з позики між сторонами та відтермінування виплат за цією позикою, оформленою Протоколом, оскільки за своїм змістом дана Угода абсолютно не містить вказівок на такі погоджені сторонами умови.

Як зазначено в ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Однак позивач не надав належних, достовірних доказів, що підтверджують заявлені вимоги. Відповідно у задоволенні позову ОСОБА_2 у цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 719 980,00 грн відсотків за користування позикою у 2015 році, то суд також не вбачає підстав для задоволення цих вимог позивача.

Так на підтвердження обов`язку ОСОБА_3 зі сплати відсотків за користування позикою у 2015 році позивач надав Протокол узгодження вартості інвестицій відносно курсу валюти на момент надходження згідно курсу валюти на міжбанківському ринку, де одним із абзаців сторонами погоджене їх дорахування та строк у який ці кошти мають бути сплачені. Однак договір позики за 2015 рік, укладений між учасниками справи, позивач не надав, чи дійсно між сторонами існували якість правовідносини у 2015 році не відомо, що ставить під сумнів обґрунтованість таких вимог ОСОБА_2 . Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за відсотками за користування позикою у 2015 убачається, що сума коштів, наданих у 2015 році, становить 2879920,00 без зазначення валюти позики. Проте лише розрахунок заборгованості однозначно не може бути доказом укладення договору позики у 2015 році та передачі кошів відповідачу. До того ж, суд за таких обставин позбавлений можливості перевірити правильність проведеного розрахунку з огляду на погоджену відсоткову ставку у гривні 25% річних.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Щодо строків позовної давності, про які заявлено також відповідачем, то зважаючи, що застосування строків позовної давності є самостійної підставою для відмови в позові, а суд відмовив в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, підстави для застосування строків відсутні.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 202, 207, 1046-1047 ЦК України, ст. 5, 12, 13, 76-82, 84, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 08 лютого 2021 року.

Суддя