Ухвала

Іменем України

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 755/20842/19

провадження № 61-18147ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня

2021 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ», про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» (далі - ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ» (далі - ТОВ «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ»), про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування.

Позов мотивовано тим, що в інформаційному матеріалі, автором якого є ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:11 год в мережі Інтернет

на порталі ІНФОРМАЦІЯ_5 ТОВ «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ» за посиланням, - ІНФОРМАЦІЯ_4, наводиться фактичне твердження наступного змісту «...выдает очень похожие на настоящие чеки, но которые не попадают в базу налоговой службы.».

Відповідач посилається на фіскальні чеки ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс», а саме: фіскальний чек від 02 вересня 2019 року № 5125, роздрукований реєстратором розрахункових операцій ЗН НД04000779 ФН на суму 405,00 грн; фіскальний чек від 15 вересня 2019 року № 2016, роздрукований реєстратором розрахункових операцій ЗН НД04000788 ФН на суму 59,00 грн.

Посилаючись на те, що всі реєстратори розрахункових операцій, які використовує ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс», належим чином опломбовані, зареєстровані та відповідають нормам чинного законодавства України, що підтверджується відомостями Державної податкової служби України (листи від 17 жовтня 2019 року № 5799/6/99-00-05-04-01-15 та від 20 листопада 2019 року № 10114/6/99-00-05-04-01-15), а тому зазначене відповідачем твердження не відповідає дійсності та завдає значної шкоди діловій репутації, позивач, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» на недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену у інформаційному матеріалі, автором якого є ОСОБА_1 під назвою «РРО,

кешбек для покупателя: зачем нужны эти инновации», розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на порталі ІНФОРМАЦІЯ_5 ТОВ «Інформаційне

агентство «ЛігаБізнесІнформ» за посиланням, - ІНФОРМАЦІЯ_2 : «...выдает очень похожие на настоящие чеки, но которые не попадают в базу налоговой службы», та зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у спосіб, який відповідає способу поширення цієї інформації - шляхом розміщення в мережі Інтернет на порталі ІНФОРМАЦІЯ_5 ТОВ «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ» спростування поширеної недостовірної інформації.

Короткий зміст вимог заяви про відшкодування судових витрат та ухвалених судових рішень

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, залишеним у задоволенні позову ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» відмовлено.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Роз`яснено заявнику порядок оскарження зазначеного судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. На підтвердження заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, відповідач не надав розрахунку суми зазначених витрат та її складових, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Під час розгляду апеляційної скарги ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року, ОСОБА_1 у судовому засіданні подав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, в якій просив стягнути на його користь 15 000 грн у зв`язку із наданням йому професійної правничої допомоги адвокатом.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду, в оскаржуваній частині мотивована тим, що на підтвердження понесених витрат на надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 посилався на копію договору

від 17 липня 2020 року, додаткової угоди від 10 листопада 2020 року, № 1, акту виконаних робіт від 12 лютого 2021 року та платіжної квитанції від 16 лютого 2021 року, які були предметом розгляду суду першої інстанції, за результатами якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, без урахування висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі

№ 640/18402/19, від 19 серпня 2021 року у справі № 369/9098/18, від 20 січня 2021 року у справі № 357/11023/18.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частинипершої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за наслідками перегляду справи апеляційним судом, апеляційна скарга ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Европлюс» була залишена без задоволення, суд апеляційної інстанції не відшкодував судові витрати понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом пункту 20 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.

Звернувшись до суду апеляційної інстанції із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 посилався на докази, які він надавав на підтвердження витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції, у задоволенні якої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року йому було відмовлено за недоведеністю.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення заявник не оскаржував.

Перевіряючи наведені заявником підстави касаційного оскарження, зокрема неврахування апеляційним судом висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 19 серпня 2021 року у справі № 369/9098/18, від 20 січня 2021 року у справі

№ 357/11023/18, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Так, у справі 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У справі 640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Зазначені висновки, також застосовано Верховним Судом у справі

№ 357/11023/18.

У справі № 369/9099/18 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Аналізуючи наведене, необхідно дійти висновку, що постанова Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, в оскаржуваній частині, не суперечить висновкам викладеним у наведених постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 20 січня 2021 року у справі № 357/11023/18, від 19 серпня 2021 року у справі № 369/9098/18 щодо застосування норм процесуального права, а ухвалена за інших встановлених судами фактичних обставин справи, а тому відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання на інші підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, касаційна скарга заявника не містить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судам апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Суди ухвалив судове рішення відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ», про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак