РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/1015/19

Провадження № 22-ц/4815/1154/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління ДПС у Рівненській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2021 року у складі судді Тимощука О. Я., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 24 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив суд встановити факт неподання ним - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) податкової декларації про майновий стан та доходи від 29.04.2016 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2021 року у вказаний позов задоволено. Встановлено факт неподання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) податкової декларації про майновий стан та доходи від 29.04.2016 року.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченою законом можливістю У судовому порядку встановити факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, та обґрунтоване тим, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення є належним способом захисту його права, оскільки встановлення факту неподання податкової декларації про майновий стан та доходи в інший спосіб не передбачено законом, як і не передбачено законом заборони встановлювати вказаний заявником факт. Судом також взято до уваги висновок експерта № СЕ-19/118-21/254-ПЧ від 04.02.2021 року у якості належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_1 не підписував та не подавав декларації про майновий стан та доходи від 29.04.2016 року ГУ ДФС в Рівненській області.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Головне управління ДПС у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує законність та під ставність прийняття судом в якості основного доказу висновку експерта № СЕ/118-21/254ПЧ, оскільки експертиза, на підставі якої складений цей висновок, проведена з повним ігноруванням основних вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, зокрема щодо відібрання вільних зразків, щодо порівняння аналогічних підписів у звітності. Доводить, що суд не застосував положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України, яка передбачає, що суд залишає заяву без розгляду, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, та пояснює, що наявність спору вбачається із долученого до відзиву рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.03.2018р. по справі № 817/2258/16 за позовом ГУ ДФС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на підставі самостійно задекларованих та несплачених сум податку на доходи фізичних осіб згідно податкової декларації про майновий стан і доходи від 29.04.2016 року № та податкової декларації про майновий стан і доходи від 07.07.2016 року № 160004028. Зазначає, що справа також не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в порядку окремого провадження, оскільки прийняття податкової звітності є дією суб`єкта владних повноважень, яка врегульована Податковим кодексом України, в тому числі і щодо порядку перевірки правильності подання звітності, що, в свою чергу, є ознакою публічно-правового спору. Просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі.

У поданому на апеляційну скаргу запереченні, поданому за правилами відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вважає рішення суд першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановити факт неподання ним - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) податкової декларації про майновий стан та доходи від 29.04.2016 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

На підставі п. 6 ст. 273 ЦПК України (в чинній редакції Кодексу - це п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Звертаючись до суду із цією заявою про встановлення факту неподання податкової декларації про доходи і майновий стан, заявник вказував, що такий документ як податкова декларація йому не належить, а законом, в свою чергу, не визначено іншого порядку встановлення такого факту.

Згідно ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до п. 48.3. ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізит и, як підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до п.49.3. ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків.

Тобто, законодавець передбачив право заінтересованої особи встановлювати факт недійсності ЕЦП або печатки, факти відсутності певних реквізитів на документах та повідомляти особу про порушення.

Проте, законом не передбачено права чи обов`язку заінтересованої особи встановлювати факти, що мають юридичне значення - неподання особою документу.

Як на доказ підтвердження своїх вимог заявник посилається на Висновок експерта № СЕ-19/118-21/254-ПЧ від 04.02.2021 року, який місцевим судом у сукупності із поясненнями сторін оцінений як належний та допустимий доказ на підтвердження того, що ОСОБА_1 не підписував та не подавав декларації про майновий стан та доходи від 29.04.2016 року ГУ ДФС в Рівненській області.

Разом з тим, як вбачається із зазначеного Висновку експерта № СЕ-19/118-21/254-ПЧ від 04.02.2021 року, підписи (не прізвище, ім`я, по батькові), вчинені на Податкових деклараціях про майновий стан і доходи від 12.07.2016 року, від 05.02.2016 року, від 11.07.2016 року, від 29.04.2016 року, на розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою від 05.02.2016 року, від 29.04.2016 року, належать не ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ), а іншій особі.

Встановити, чи належить підпис (не прізвище, ім`я, по батькові), вчинений на Податковій декларації про майновий стан і доходи від 07.07.2016 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) чи іншій особі не виявилося можливим по причині відсутності підпису, виконаного від імені ОСОБА_1 в цій декларації.

Питання про те, коли було вчинено підписи на цих документах, не входить до компетенції судово-почеркознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів».

Таким чином, висновком експерта підтверджується вчинення підпису на вищевказаних податкових документах не заявником, а іншою особою.

У своїй заяві до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просить встановити факт неподання ним податкової декларації про майновий стан і доходи, однак не факт непідписання податкового документу, який підтверджений висновком експерта. Таким чином, вимога заявника, з якою він звернувся до суду, відрізняється від вимоги, яка підтверджена належними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи обставини справи в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, та зібраними доказами, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним, із ОСОБА_1 слід стягнути на користь Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у вигляді понесеного судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 гривні 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у вигляді понесеного судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Боймиструк С. В.