Ухвала

Іменем України

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 0814/10435/2012

провадження № 61-19114ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, заінтересована особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 8 467, 57 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 214, 60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2012 року позов задоволено. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8 467, 57 грн. Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

У липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал») звернулося до суду з заявою, у якій просило замінити стягувача у виконавчому провадженні у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» обґрунтовувало тим, що 19 грудня 2016 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 2/К, відповідно до умов якого ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Дельта Банк», зокрема і до ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.

Замінено стягувача у справі № 0814/10435/2012 з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (ЗНВІПФ «Прімоколект Венчупний Фонд-1») за правом вимоги до ОСОБА_1

23 листопада 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 рокута постанову Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні відмовити.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень заявник вказує порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Заявник вказує, що судом першої інстанції не було надано оцінки доводам представника ОСОБА_1 - адвоката Колесника В. М. стосовно того, що 29 жовтня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38778907 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2012 року на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 також зазначив, що з листа старшого державного виконавця Персидської Т. О. від 13 березня 2018 року, який надійшов на адресу суду першої інстанції, не вбачається, що в Дніпровському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ перебуває на виконанні виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами установлено, що 19 грудня 2016 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено Договір № 2/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами, на підставі якого ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» отримало права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників та заміняє ПАТ «Дельта Банк» у кредитних договорах та набуває прав грошових вимог останнього, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.

З відповіді Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 12 січня 2021 року № 1243 вбачається, що згідно перевірки бази даних ВП/ВД (спецрозділ) та АСВП встановлено, що на виконанні у Дніпровському ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебували виконавчі провадження № 38778907 - виконавчий лист № 0814/10435/2012 від 26 квітня 2013 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 8 467, 57 грн та № 38833375 - виконавчий лист № 0814/10435/2012 від 26 квітня 2013 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судового збору у розмірі 214, 60 грн.

13 вересня 2013 року державним виконавцем Трущельовою К. О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38778907 на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції.

29 квітня 2014 року державним виконавцем Трущельовою К. О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38833375 на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції.

Повторно виконавчі документи до відділу державної виконавчої служби на виконання не надходили.

Додатково повідомлено, що виконавчі провадження завершені в 2013 та 2014 роках. Надати документальне підтвердження немає можливості, оскільки, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких один рік.

Пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв станом на час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 38778907, визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню в разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що підстави закриття та повернення виконавчих листів відносно ОСОБА_1 пов`язані не з виконанням боржником рішення суду від 04 грудня 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Частиною першою статті 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина 5 статті 442 ЦПК України).

Норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

У пунктах 6.11-6.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зазначено, що після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв'язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов'язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов'язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов'язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов'язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові зробила висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Отже, заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником має відбуватися з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України (аналогічній статті 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Таким чином, особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу.

Ураховуючи викладене, звернення ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» як правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 442 ЦПК України.

Встановивши, що обов'язки кредитора за кредитним договором перейшли від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» і відповідно ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» є правонаступником прав і обов'язків ПАТ «Дельта Банк» в частині виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 003-07996-190308, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про заміну стягувача правонаступником.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, заінтересована особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредтним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко