Справа № 347/2062/21
Провадження № 2/347/750/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

з участю секретаря Борисової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Космацької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Космацької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_2 , яка 03 серпня 1999 року зробила на випадок смерті заповітне розпорядження: все своє майно заповіла ОСОБА_1 .

До спадкової маси входить житловий будинок загальною площею 28,3 м2, стайня що розташовані в АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_2 при житті на зазначений житловий будинок не видавалося і право власності за нею не зареєстроване. Відсутність правовстановлюючих документів позбавляє позивача можливості оформити спадщину за заповітом в Косівському районному нотаріальному окрузі.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла лише позивач, яка звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок, але їй було видано постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно і рекомендовано по даному питанню звернутись до Косівського районного суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує повністю.

Представник відповідача до суду не прибув, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу у відсутності представника Космацької сільської ради, заперечень щодо позову не має.

У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України).

За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно заповіту від 03.08.1999 року ОСОБА_2 , жителька с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповідає ОСОБА_1 , 1981 року народження (а.с.10).

Згідно довідки виданої Космацькою сільською радою №123/04-07 від 09.08.2021 року в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала і була зареєстрована по день смерті. На день смерті з нею за однією адресою була зареєстрована, зокрема, ОСОБА_1 (а.с.11); згідно постанови приватного нотаріуса Григорчук З.Р. від 16.08.2021 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємце, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на спірний житловий будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с.13);

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст.3 Конституції України встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем.

Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_2 за свого життя не здійснила реєстрацію свого права власності на спірний будинок, після її смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивача в порядку спадкування на належне спадкодавцеві господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи й те, що відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом.

На підставі ст.ст. 1216, 1222, 1223, 1268 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, загальною площею 28,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Космач Косівського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складання.

Суддя: Д.С. Драч