Справа № 642/7006/21
Провадження № 2-сз/642/19/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення судового збору по справі про видачу судового наказу про стягнення на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 552,28грн.,

в с т а н о в и в:

19.10.2021 Ленінським районним судом м. Харкова видано судовий наказ № 642/7006/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 552,28грн. Також на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» з ОСОБА_1 стягнуто 227,00 грн судового збору за звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

16.11.2021 до суду надійшла заява з ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 19.10.2021 № 642/7006/21.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року скасувано судовий наказ № 642/7006/21 (провадження № 2-н/642/1396/21), виданий Ленінським районним судом м. Харкова 19.10.2021 за заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 552,28грн. та 227 грн. судового збору.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним заяву залишити без задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх віднесені витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст.48 ЦПК України).

З огляду на викладене, судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3, 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

У справі наказного провадження, що розглядалася, спір між стягувачем та боржником не вирішується, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Слід зазначати, що порядок розподілу судових витрат у наказному провадженні визначений розділом II ЦПК України. Так, ст. 164 цього Кодексу визначено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Отже законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Проте, процесуальний закон, зокрема і глава 8 «Судові витрати» розділу І ЦПК України, не містить норми, відповідно до якої, у випадку скасування судового наказу на стягувача за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат визначений статтями 141, 142 ЦПК України, які регулюють порядок розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справ у позовному провадженні.

Враховуючи наведене, оскільки стягнення із стягувача на користь заявника сплаченого ним судового збору, витрат на правничу допомогу, судових витрат, при подачі заяви про скасування судового наказу нормами ЦПК України не передбачено.

Посилання ОСОБА_1 на існуючу практику щодо стягнення на користь боржника судового збору суд не приймає до уваги, оскільки судовам практика масив судових рішень, що створюється в процесі діяльності судових органів, перш за все судів вищих інстанцій, а наведена боржником лише одна ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2021 у справі 755/11490/16-ц не може бути практикою в розумінні закону.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 вже було відмовлено в задоволенні вимог щодо стягнення з АК «Харківобленерго» на її користь судового збору та комісії банку, сплачених при поданні до суду заяви про скасування судового наказу.

З огляду на викладене суддя вважає, що у стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід відмовити, тому що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника, який звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника. Водночас чинним процесуальним законодавством не передбачено відшкодування боржнику судових витрат у виді судового збору, сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу.

Керуючись ст. 171 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про стягнення судового збору по справі про видачу судового наказу про стягнення на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 552,28грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.Г.Пашнєв