Номер провадження: 22-ц/813/3250/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Шенцевої О.П., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі №1522/17040/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своєї заяви заявниця зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2013 року був задоволений позов ОСОБА_3 , на підставі якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 була стягнута сума боргу за договором позики за розпискою від 10 листопада 2011 року в розмірі 800 000 грн. та судові витрати в розмірі 3 219 грн.

Рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення суду, Приморським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист.

27.08.2014 року на виконання виконавчого листа Овідіопольським РВДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження (ВП) №44507989.

04.09.2014 року ВП №44507989 було приєднано до зведеного виконавчого провадження №46107511.

09.12.2016 року ВП №44507989 було виведено із зведеного виконавчого провадження.

Постановою заступника начальника Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Захарової Б.Ю. від 19.11.2018 року в межах ВП №44507989 виконавчий лист №1522/17040/12 виданий 28.11.2013 року Приморським районним судом м. Одеси був повернутий стягувачу.

04.12.2018 року Овідіопольським РВДВС ГТУЮ в Одеській області поштовим відправленням оригінал виконавчого листа було направлено стягувачу.

Однак, станом на 27.04.2020 року стягувачем втрачено оригінал виконавчого листа №1522/17040/12 виданого 28.11.2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в розмірі 800 000 грн., що стало підставою для звернення до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року заява ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа задоволена. Виданий дублікат виконавчого листа виданого на виконання рішення по цивільній справі №1522/17040/12 від 05 червня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 800 000 грн. та судових витрат у розмірі 3219 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що заявником не доведено, що ОСОБА_3 отримала оригінал виконавчого листа, який в подальшому був втрачений.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 03 лютого 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 74-80 т. 3).

Від ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 02 лютого 2021 рокудо Одеського апеляційного суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 86-91, 92-95 т. 3).

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутності учасників справи, колегія суддів залишає клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.10.2020 року, з наступними змінами тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Також у відповідності до п. 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду, апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст.369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Подання учасником справи клопотання про відкладення розгляду справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними, є підставою для відкладення розгляду справи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» не було запроваджено змін до ст.371 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції перебуває з липня 2020 року, учасники справи були повідомлені про час і місце судового засідання.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, з урахуванням строку перебування справи у провадженні суду, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з врахуванням обставин даної справи, її складності, та, що явка до апеляційного суду є необов`язковою, з врахуванням того, що сторони з клопотаннями про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в т.ч. і поза межами суду не зверталися, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (05 лютого 2021 року).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення суду не виконане, а виконавчий документ було втрачено не з вини заявника, суд видав дублікат виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики, передану відповідачу за розпискою від 10 листопада 2011 року в розмірі, що складає 800 000 грн. та судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 3 219 грн.

Рішення суду набрало законної сили.

В подальшому Приморським районним судом м. Одеси були видані виконавчі листи на виконання рішення суду від 05 червня 2013 року.

27.08.2014 року на виконання виконавчого листа №1522/17040/12 Овідіопольським РВДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження (ВП) №44507989.

04.09.2014 року ВП №44507989 було приєднано до зведеного виконавчого провадження №46107511.

09.12.2016 року ВП №44507989 було виведено із зведеного виконавчого провадження.

Постановою заступника начальника Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Захарової Б.Ю. від 19.11.2018 року в межах ВП №44507989 виконавчий лист №1522/17040/12 виданий 28.11.2013 року Приморським районним судом м. Одеси було повернуто стягувачу.

04.12.2018 року Овідіопольським РВДВС ГТУЮ в Одеській області поштовим відправленням за №322 оригінал виконавчого листа було направлено стягувачу.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_3 зазначила, що станом на 27.04.2020 року стягувачем втрачено оригінал виконавчий лист №1522/17040/12 виданий 28.11.2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в розмірі 800 000 грн.

Згідно п. 17.4 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, на Державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

При цьому, слід зазначити, що виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Судом звернуто увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції.

При цьому, судом встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі №1522/17040/12 від 05.06.2013 року набрало законної сили 25.10.2013 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення суду), строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлювався в 1 рік.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

Згідно з ч. 5 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 pоку, виконавчі документи видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 12 зазначеного закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:- пред`явлення виконавчого документа до виконання; - надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Із постанови заступника начальника Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Захарової Б.Ю. від 19.11.2018 року в межах ВП №44507989 вбачається, що виконавчий лист №1522/17040/12 виданий 28.11.2013 року Приморським районним судом м. Одеси було повернуто стягувачу.

Також, у вказаній постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено для виконання в строки встановлені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, звернення до виконання судових рішень здійснюється з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження», а також інших актів законодавства.

Суд прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_3 строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання є не пропущеним.

Також висновки суду про те, що оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі №1522/17040/12 від 05.06.2013 року не виконане, виконавчий документ необхідно пред`явити до примусового виконання відповідають вимогам закону.

На підставі вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання є не пропущеним, та оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі №1522/17040/12 від 05.06.2013 року не виконане, виконавчий документ необхідно пред`явити до примусового виконання.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що заявником не доведено, що ОСОБА_3 отримала оригінал виконавчого листа та який в подальшому був втрачений, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції у відповідності до вимог закону, з урахуванням встановлених обставин справи на законних підставах видав дублікат виконавчого листа на виконання рішення суду, яке не виконане.

Вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

_______________________________________ С.М. Сегеда