22-ц/804/567/21
264/3678/20

Головуючий у 1-й інстанції Мушкет О.О.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Сікора М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Мушкет О.О., повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до колишнього роботодавця - ФОП ОСОБА_1 , посилалася на наступні обставини.

Позивачка з травня 2011 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді продавця непродовольчих товарів на ринку. Через встановлення на території України карантину роботодавцем зупинено діяльність на цей період. 09.05.2020 вона дізналась про своє звільнення за наказом ФОП ОСОБА_1 № 41 від 31.03.2020 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та отримала трудову книжку. Зазначає, що заяв про звільнення не писала, наміру звільнятися з роботи не мала, із наказом про звільнення не ознайомлювалась.

Зважаючи на порушення роботодавцем її права на працю, просила поновити строк звернення до суду, визнати незаконним і скасувати наказ про її звільнення № 41 від 31.03.2020 та поновити її на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ФОП ОСОБА_1 від 31.03.2020 № 41 про звільнення ОСОБА_2 з посади продавця непродовольчих товарів з 31.03.2020 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав факт, що позивача було звільнено з порушенням ним вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим роботодавцем було прийнято під час розгляду справи наказ № 41-1 від 31.05.2020 про поновлення ОСОБА_2 на роботі на попередній посаді. За таких обставин спір в частині вимог про поновлення на роботі відсутній, що стало підставою для задоволення відповідної частини вимог. Разом з тим, судом визнано незаконним і скасовано оскаржуваний наказ роботодавця № 41 від 31.03.2020, оскільки досягнення між сторонами дійсної угоди на розірвання трудового договору не доведено доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (а.с 113-120), посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга вмотивована наступними обставинами: суд першої інстанції проігнорував усі клопотання та доводи, надані відповідачем, при цьому взявши до уваги та задовольнивши всі вимоги представника позивача; використавши незнання відповідачем норм процесуального права наполегливо вимагав відповідача визнати позовні вимоги; не зробив зауваження представнику позивача який своїми запитаннями надавав свідкові відповіді; клопотання про витребування пояснень у позивача про підстави відсутності на роботі в період з 26.03.2020 по 31.03.2020 та з 01.06.2020 по дату судового засідання не було розглянуто судом; відповідач отримав копію технічного запису судового засідання тільки за 29.12.2020, таким чином, надати зауваження щодо неналежної якості технічного запису не зміг; технічний запис неякісний, наявні тріск, гудіння, інші шуми, завдяки яким не чути, що говорить учасник процесу, якісно чути лише суддю; відсутня інформація щодо проведення операції тестування технічних засобів на початку запису; не взято до уваги позицію відповідача, викладену у відзиві та не надана належна оцінка його дій; також у представника позивача, згідно довідки про результати аналізу, було виявлено позитивний результат тесту на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, однак не надано доказів про наявність інших тестів, підтверджуючих відсутність хвороби; судом не вжиті заходи по недопущенню розповсюджування хвороби, не витребувано у представника позивача відомостей про стан його здоров`я на момент судового засідання, чим підвергнуто ризику захворювання коронавірусом учасників процесу, а в подальшому суддів, апарату суду, членів сімей учасників.

У ході надання пояснень суду, позивач повідомила, що не мала наміру залишатись працювати у відповідача та продовжувати з ним трудові відносини, тоді не зрозуміло чого саме позивач зверталась до суду. Станом на дату звернення позивач до роботи не стала, трудову книжку для внесення відповідних записів роботодавцю не надала.

Відповідач не був належним чином повідомлений про наявність відкритого відносно нього цивільного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Лаврищев В.В. (а.с. 139-141) наголошує на необґрунтованості доводів відповідача, як за процесуальними порушеннями, так і по суті розглянутих судом позовних вимог.

У відповіді на відзив ФОП ОСОБА_1 (а.с. 157) підтримує доводи своєї апеляційної скарги.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Справа розглядається за участі представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Лаврищева В.В., який підтримав доводи скарги, та у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивачки (а.с. 174) і відповідача, від якого надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с. 156, 175), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 з травня 2011 рок перебувала у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_1 , працюючи на посаді продавця непродовольчих товарів (а.с. 5, 92).

Наказом ФОП ОСОБА_1 № 41 від 31.03.2020 ОСОБА_2 звільнено на підставі п. 1 ст. 1 ст. 36 КЗпП. (а.с. 75). Відомості у справі про ознайомлення позивачки під підпис та/або видачі копії їй цього наказу у справі відсутні.

Згідно наказу ФОП ОСОБА_1 № 41-1 від 31.05.2020 ОСОБА_2 поновлено на посаді продавця непродовольчих товарів (а.с. 89, 90).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, в тому числі: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставою припинення трудового договору є угода сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в

строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

У даному спорі позивачкою заперечувався факт її ініціативи і досягнення домовленості із роботодавцем на її звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що втілено в оскарженому наказі ФОП ОСОБА_1 № 41 від 31.03.2020.

Ухвалюючи рішення, суд врахував недоведення роботодавцем ФОП ОСОБА_1 факту досягнення такої угоди його із працівницею ОСОБА_2 на розірвання трудового договору: письмової заяви позивачки або інших доказів спрямування її волі на припинення трудових відносин із відповідачем суду не надано. Таких доказів не представлено і до суду апеляційної інстанції. Оспорюваний наказ № 41 про звільнення взагалі не містить вказівки про підставу для прийняття роботодавцем такого рішення. Відомості про ознайомлення позивачки із цим наказом у справі відсутні і роботодавцем цих даних не представлено під час розгляду справи судом першої інстанції.

Як підтвердження визнання відповідачем незаконності виданого ним наказу про звільнення позивачки суд врахував видання роботодавцем під час тривання судового провадження наказу № 41-1 від 31.05.2020 про поновлення ОСОБА_2 на роботі на тій посаді, що вона займала до звільнення, з чим погоджується колегія суддів.

Припинення трудової діяльності ФОП ОСОБА_1 на Центральному ринку м. Маріуполя, що згідно змісту його відзиву (а.с. 69) є форс-мажором та не залежало від його бажань та можливостей, не можуть бути, на переконання апеляційного суду, підставою для незаконного звільнення працівника без його волі за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, як трапилося в даному випадку із ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2 , відповідні їм правовідносини, доводам сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність ухваленого роботодавцем наказу № 41 від 31.03.2020 про звільнення ОСОБА_2 без її дійсної волі на припинення трудових відносин, що підлягає скасуванню в порядку захисту порушених трудових прав позивачки.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді продавця непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку зі прийняттям самостійно роботодавцем наказу № 41-1 від 31.05.2020, відповідає вимогам закону.

Процесуальні порушення, на які посилається відповідач, а саме ненадання судом належної оцінки доводам у його відзиві, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Аргументи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про неповідомлення його про наявність відкритого відносно нього цивільного провадження не відповідають дійсності і спростовуються його ж твердженням в клопотанні від 10.09.2020 (а.с. 42) про отримання ним 01.09.2020 копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невитребування судом пояснень у позивачки з приводу відсутності її на роботі в період з 26.03.2020 по 31.03.2020 та з 01.06.2020 за актами роботодавця (а.с. 76-82), не мають правового значення для вирішення даного спору, що стосується звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а не в межах її звільнення за прогули, що намагається привести роботодавець, включаючи адресовану суду вимогу про зміну підстав звільнення позивачки на п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 61, 73), що процесуально є неможливим за відсутності власного позову ОСОБА_1 у даній справі.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі на відсутність тестового запису на диску зі звукозаписом перебігу судового засідання і неякісний технічний запис, з урахуванням неподання ним у встановленому законом порядку за п. 4 ч. 1 ст. 43, 249 ЦПК України ЦПК України відповідних зауважень щодо повноти запису судового засідання, а також щодо ігнорування судом його клопотань, частина яких були знята саме заявником ОСОБА_1 в ході судового засідання 03.12.2020 (а.с. 105, 116) - не впливають на правильність висновків суду.

З матеріалів справи вбачається, що фонограма судового засідання містить обов`язкові реквізити згідно із п. 2.4. Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу (судового засідання), затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.09.2012 № 108: дату, час, місце створення запису, номер справи, що одночасно відбражено згідно із п. 2.8 цієї Інструкції у протоколі судового засідання від 03.12.2020 (а.с. 105), коли було постановлено судове рішення.

Доводи щодо невжиття судом, як вважає відповідач, заходів з недопущення розповсюдження захворювання, викликане коронавірусом, не відносяться до предмету доказування і не є тими підставами, з якими процесуальний закон пов`язує обов`язковість скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко