КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 302/272/21 Головуючий у І інстанції Аксьонова Н.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА про усунення перешкод у здійсненні дідом та бабою своїх прав щодо виховання онука,

УСТАНОВИВ:

18 березня 2021 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Вигулярний І.В. звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні дідом та бабою своїх прав щодо виховання онука.

Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивачів просив суд вжити заходи забезпечення позову та зобов`язати ОСОБА_4 надавати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпосередній контакт з малолітнім онуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на місяць у відсутності батька, кожну першу суботу щомісяця з 10.00 до 18.00 години та третю неділю місяця з 10.00 до 18.00.

В обґрунтування своїх вимог представник позивачів зазначив, що відповідач чинить перешкоди позивачам, як діду і бабі, у спілкуванні з онуком: не дає спілкуватись по телефону; не дає можливості позивачам побачити свого онука коли позивачі попередньо попереджали про свій приїзд до онука з метою його відвідування та приходили до місця їх проживання, відповідач не відчиняв двері, на телефонні дзвінки не відповідав; налаштовує онука проти діда, баби та матері зазначаючи, що останні негативно поводяться з відповідачем та онуком, що навіює онуку негативний образ діда та баби та ворожість у їх сприйнятті. Своїми діями відповідач порушує конституційні права і законні інтереси позивачів, як діда і баби. Розлука позивачів з онуком триває вже більше 6 місяців, що для дитини семирічного віку є занадто тривалим проміжком часу, і може мати невідворотні наслідки. Забезпечення позову сприятиме встановленню тимчасового контакту між позивачами та онуком, буде відповідати найкращим інтересам дитини. Вказує, що як дід і баба, позивачі завжди сумлінно виконували і виконують свої обов`язки, мають постійне місце проживання, власне житло, джерело доходу, позитивно характеризуються, до кримінальної відповідальності не притягувалися, не вживають спиртних напоїв та наркотичні засоби, завжди приділяють багато уваги вихованню онуків, були з ним емоційно близьким. Спілкування позивачів з онуком буде мати лише позитивний ефект для його емоційного розвитку та в аспекті виховання онука.

19 березня 2021 року ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

23 квітня 2021 року вищезазначена цивільна справа надійшла за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва та розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою суду від 18 червня 2021 року вищевказану справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, представник позивачів - адвокат Вигулярний І.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити та зобов`язати ОСОБА_4 надавати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпосередній контакт з малолітнім онуком ОСОБА_6 , 2014 року народження, два рази на місяць у відсутності батька, - кожну першу суботу щомісяця з 10:00 до 18:00 год. та третю неділю місяця з 10:00 до 18:00 год.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що розлука між дідом, бабою та онуком триває вже 12 місяців, що для онука такого віку є занадто тривалий проміжок часу, і може мати невідворотні наслідки. Втрачений сімейний зв`язок із онуком негативно впливає на нього та на позивачів, тому забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового контакту буде відповідати найкращим інтересам онука.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні представник апелянтів - адвокат Вигулярний І.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, зазначивши, що вказаний позов поданий з метою позбавлення його можливості спілкуватись із сином у всі вихідні дні. Пояснив, що розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2021 року №341 визначено способи участі ОСОБА_8 (матері дитини та доньки позивачів у даній справі) у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_6 , 2014 року народження, а саме: кожного понеділка та вівторка з 15.00 до 20.00, кожного ІІ та IVтижня місяця з 15.00 п`ятниці до 18.00 неділі; половину осінніх, зимових та весняних канікул, один місяць влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю із батьком дитини. Таким чином, відповідач вважає, що у випадку задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі шляхом визначення побачень позивачів із онуком ОСОБА_6 кожної першої суботи та третьої неділі, практично позбавить його можливості спілкування з сином у вихідні дні, оскільки решту вихідних з дитиною бачиться мати за рішенням Служби у справах дітей. Вказує, що він ніколи не перешкоджав позивачам у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_6 завжди проводить у своїх дідуся з бабусею літні канікули, в тому числі і у 2021 році. Вважає, що бабуся і дідусь (позивачі) можуть бачитися безперешкодно з дитиною у ті дні, коли час із ОСОБА_6 проводить мати - ОСОБА_8 . Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, позивачами по справі не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачами способом може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні судового рішення у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України). Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Згідно з роз`ясненнями, викладеним в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частиною десятою статті 151 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Колегія суддів також враховує, що розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2021 року №341 визначено способи участі ОСОБА_8 (матері дитини та доньки позивачів у даній справі) у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_6 , 2014 року народження, а саме: кожного понеділка та вівторка з 15.00 до 20.00, кожного ІІ та IV тижня місяця з 15.00 п`ятниці до 18.00 неділі; половину осінніх, зимових та весняних канікул, один місяць влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю із батьком дитини.

З огляду на вказане, обґрунтованими є доводи ОСОБА_4 про те, що позивачі не позбавлені можливості бачитися зі своїм онуком у ті дні і години, які визначені Службою у справах дітей для зустрічі з матір`ю, що зможе в повній мірі забезпечити встановлення контакту з онуком та збереження із ним тісного сімейного зв`язку на час розгляду судом даної справи.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Такий висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, що викладені в постанові суду від 13 березня 2019 року у справі №759/119/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову була постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 03 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.