ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2021 року м. Харків

Справа № 641/2895/19

Провадження № 22-ц/818/536/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: Харківська міська рада,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 липня 2019 року, ухвалене суддею Чайка І.В.,

у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року Харківська міська рада звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки на якій розташована самочинно побудована прибудова до квартири АДРЕСА_1 , з приведенням її у придатний для використання стан.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.07.2013 року, яке набрало законної сили по справі № 2020/12815/2012 позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, під прибудовою квартири АДРЕСА_1 , задоволені частково та зобов`язано ОСОБА_2 , звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під прибудовою до квартири АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованої прибудови. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач по вищевказаній справі - ОСОБА_2 помер та на час смерті рішення Комінтернівського районного суду від 18.07.2013 року не виконав. ОСОБА_1 , яка є відповідачем по даній справі є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та успадкувала за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 , невід`ємною частиною якої є спірна прибудова. На теперішній час прибудова до квартири АДРЕСА_1 не знесена, земельна ділянка під нею не звільнена. Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , прийнявши спадщину, є правонаступником за зобов`язанням померлого ОСОБА_2 щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, під прибудовою вищевказаної квартири.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу Харківської міської ради в особі представника Прядко Л.В. залишено без задоволення. Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі судової колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

24 квітня 2019 року представник Харківської міської ради подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є правонаступником за зобов`язанням, яке входить до складу спадщини, а саме - має звільнити земельну ділянку під прибудовою до квартири АДРЕСА_1 , яка нею на теперішній час використовується.

Правом на подання відзиву відповідач по справі не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ХМР, суд першої інстанції виходив з того, що прибудова до квартири АДРЕСА_1 не входить до спадкового майна, яке успадкувала відповідач після смерті ОСОБА_2 , оскільки вона не належала спадкодавцю на день смерті. Із заявами про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2020/12815/2012 з померлого ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 позивач не звертався.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 площею 0,0300 га знаходиться прибудова до житлового будинку з білої цегли площею 0,0040 га, вільний доступ до якої обмежено парканом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 липня 2013 року у справі № 2020/12815/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року, позов Харківської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під прибудовою до квартири АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої прибудови.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка знаходиться в комунальній власності міста Харкова, шляхом здійснення прибудови житлового приміщення до квартири АДРЕСА_1 , без оформлення правовстановлюючих документів.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 липня 2013 року видано виконавчий лист № 2020/12815/2012, який було пред`явлено до примусового виконання Комінтернівському відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Постановою старшого державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10 березня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 .

Спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину, виданим 24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поліщук О. В., за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За змістом статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до частини першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначав, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суди мають враховувати, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 червня 2014 року у справі № 2020/12815/2012, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 та самовільно зайняв земельну ділянку під нею, яка знаходиться в комунальній власності міста Харкова.

Також встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримала у спадщину квартиру АДРЕСА_1 , самочинно збудована прибудова до якої продовжує існувати, більш того земельна ділянка навколо прибудови огороджена парканом.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови № 7 від 30 травня2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Отже, ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після ОСОБА_2 , є власником будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_1 .

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, помилково послався, як на підставу відмови у позові на те, що прибудова до квартири АДРЕСА_1 не входить до спадкового майна, яке успадкувала відповідачка після смерті ОСОБА_2 ..

Закриття виконавчого провадження № 44253399 щодо зобов`язання ОСОБА_2 вчинити певні дії, у тому числі знести самовільно збудовану прибудову, не позбавляє міську раду права звернутись до суду за захистом своїх прав із позовом до ОСОБА_1 , як нового власника квартири, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову не звернув увагу на предмет спору та не перевірив наявність обставин з якими Харківська міська рада пов`язувала пред`явлення цього позову та передбачених законом підстав для його задоволення.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову міської ради, суд не вказав у який спосіб територіальна громада, інтереси якої представляє позивач, може захистити своє право власності на земельну ділянку, яка самовільно зайнята прибудовою до квартири відповідача та огороджена парканом.

Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом зазначаючи, що відповідач самовільно використовує спірну земельну ділянку, здійснивши самочинне будівництво, а в силу статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Доказів, які підтверджують право власності або користування спірною земельною ділянкою, та які були б оформленні у відповідності до чинного законодавства, відповідачем суду не надано.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину, від 24 жовтня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 .зареєстровано за ОСОБА_1 .

На виконання постанови Верхового Суду, судова колегія зазначає, що в ході судового розгляду не відбулося врегулювання спору шляхом досягнення угоди між сторонами. Представник відповідача не надала суду відомостей, які б свідчили про згоду відповідача на здійснення перебудови чи звільнення земельної ділянки від паркану.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена, у відповідності до вимог ст. ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір сплачений до суду першої інстанції в сумі 1921 грн. та до суду апеляційної інстанції в сумі 2882 грн., всього 4803 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 липня 2019 року скасувати і ухвалити нове. Позовні вимоги - задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0300 га, на якій розташована самочинно побудована прибудова до квартири АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір в сумі 4803 (чотири тисячі вісімсот три) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 9 лютого 2021 року.