ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 661/3661/19

номер провадження 22-ц/819/2066/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петренка Антона Павловича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Червоненка Д.В. в цивільній справі №661/3661/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши їй у власність транспортний засіб, легковий автомобіль ЗАЗ Forza 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартість якого становить 128600,00 грн; ОСОБА_1 залишити у власність легковий автомобіль Volkswagen Caddy 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , вартість якого становить - 210900,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на її користь в рахунок різниці вартості майна суму 82300,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що у період з вересня 2004 року по червень 2018 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новокаховського міського суду від 25 червня 2018 року розірвано, після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_3 » вона змінила на дошлюбне « ОСОБА_4 ». На час припинення шлюбних відносин за відповідачем у власності залишилося спільне майно подружжя, а саме транспортні засоби - автомобіль ЗАЗ Forza 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартість якого становить 128600,00 грн; та легковий автомобіль Volkswagen Caddy 2007 року випуску, вартістю 210900,00 грн.

Посилаючись на те, що згоди про поділ спільного майна подружжя вона з відповідачем не досягла позивач просила з посиланням на положення ст.ст.60,70,71 СК України задовольнити її позовні вимоги.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 звернувся 15.10.2019 року до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначав про те, що транспортні засоби, які просить поділити ОСОБА_2 були продані ними під час перебування в шлюбі.

Крім того вказував на те, що ОСОБА_2 згідно договору дарування серії ВВК/851184 посвідченого 25.08.2004 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Крамчаніним С.А., зареєстрованого у реєстрі за №5286 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була подарована їй батьками за місяць до укладення шлюбу. Відповідач вказував, що у вказаній квартирі за кошти, які були подаровані йому на весілля його батьками, а саме 3000,00 доларів США, а також за рахунок його заробітної плати були проведені ремонтно-відновлювальні роботи, а саме: встановлення дверей, міжкімнатних дверей, метало пластикових вікон, встановлення двоконтурного котла на газовому паливі, монтаж поліетиленових труб для опалення з комплектуючими, встановлення санвузлу, ванної, клейка шпалер в житлових кімнатах, кухні, коридорі, зовнішнє утеплення трьох кімнатної квартири, оздоблювальні роботи, загальною вартістю 6500,00 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює 156000,00 грн. Також перебуваючи у шлюбі, ними було придбано за спільні кошти меблі та побутова техніка, вартість яких на час розгляду справи складає 5895 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює 141480,00 грн.

Посилаючись на викладене, зважаючи, що загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт та вартість меблів і побутової техніки складає 12395 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює 297480,00 грн, просив в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 148740,00 грн в якості компенсації Ѕ частки вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт приміщень квартири АДРЕСА_2 , включаючи вартість меблів та побутової техніки для облаштування цієї квартири.

04 лютого 2021 року адвокат Горяшко Л.В. від імені ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилаючись на те, що відповідач здійснив відчуження транспортних засобів, які є спільним майном подружжя без згоди позивачки та не в інтересах сім`ї, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортних засобів: ЗАЗ Forza 2011 року випуску, та Volkswagen Caddy 2007 року випуску, що становить 142300,00 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 версеня 2021 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортних засобів ЗАЗ Forza, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , та Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , в сумі 133580,43 грн.

Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Присуджено ОСОБА_1 наступне рухоме майно:

- газову плитку, придбану у 2004 році, вартістю 323,91 грн.;

- пральну машинку «Веко», придбану у 2004 році, вартістю 1100 грн.;

- хлібопіч, придбану у 2010 році, вартістю 320 грн.;

- пилосос, придбаний у 2009 році, вартістю 263,88 грн.;

- телевізор «Rolson», придбаний у 2004 році, вартістю 600 грн.;

- диван та два крісла, придбані у 2005 році, вартістю 1780 грн.;

- меблі в спальню, придбані у 2004 році, вартістю 2411,60 грн..

Присуджено ОСОБА_2 наступне рухоме майно:

- кухонні меблі, придбані у 2004 році, вартістю 884 грн.;

- м`які меблі для кухні, придбані у 2004 році, вартістю 200 грн. (4 табурети);

- меблі в дитячу кімнату, придбані у 2009 році, вартістю 5394 грн.;

- комп`ютерний стіл, придбаний у 2009 році, вартістю 471 грн..

В решті позовних вимог первісного і зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення первісного позову, а також в частині відмови у задоволені зустрічного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості його частки у вигляді Ѕ частки вартості матеріалів та відновлювальних ремонтно-будівельних робіт приміщень квартири

АДРЕСА_2 ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Петренка А.П. подав на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі адвокат Петренко А.П., діючий від імені ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення в оскаржуваній ним частині та ухвалити в скасованій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити, в порядку поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 на користь відповідача грошові кошти у сумі 90412 грн в якості компенсації Ѕ частки вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт приміщення квартири

АДРЕСА_2 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд допустив при розгляді справи порушення норм процесуального права, оскільки заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог подана та прийнята судом після закриття підготовчого судового провадження, що суперечить ст.49 ЦПК України. Вказує на те, що вимоги позивачки про стягнення грошової компенсації за транспортні засоби не підлягають задоволенню, оскільки фактичний продаж транспортних засобів відбувся під час шлюбу. Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення затрат на поліпшення квартири, залишив поза увагою положення ч.1 ст.69,

ч.1 ст.70 СК України, ст.364 ЦК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача, адвокат Петренко А.П. доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в скасованій частині нове рішення.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, на електронну пошту суду направила заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, посилаючись на встановленні карантинні обмеження, вказуючи на те, що свою позицію викладену в позові підтримує в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується в частині вирішення спору щодо поділу транспортних засобів та витрат на покращення квартири. В іншій частині рішення суду ніким не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, адвоката Петренко А.П., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що автомобілі ЗАЗ Forza 2011 року випуску та Volkswagen Caddy 2007 року випуску є спільним майном сторін та їх частки у праві спільної власності є рівними. Оскільки спірні автомобілі було відчужено відповідачем без згоди позивачки як іншого подружжя, суд вважав, що позивач має право на одержання компенсації вартості 1/2 частини цих транспортних засобів. При визначені розміру компенсації суд виходив із дійсної вартості вказаних автомобілів, яка зазначена в договорах купівлі-продажу від 12.03.2019 року та від 24.08.2018 року.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що доводи відповідача щодо продажу автомобіля ЗАЗ Forza у березні 2016 року по довіреності є неприйнятними, оскільки видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Також суд не прийняв доводи відповідача про те, що вказаний транспортний засіб придбаний ним за власні кошти, оскільки жодного доказу на підтвердження цього не надано.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача і про те, що автомобіль Volkswagen Caddy був проданий у період шлюбу з відома позивачки, а гроші від продажу витрачені на потреби родини, як такі що суперечать встановленим обставинам, за якими на момент продажу вказаного автомобіля подружжя вже разом не проживало, не було пов`язано спільним побутом, а тому підстав вважати, що кошти від продажу автомобіля були використанні в інтересах сім`ї у суду не було. До того ж будь-яких доказів на підтвердження факту використання цих коштів в інтересах сім`ї відповідач не надав.

Відмовляючи у задоволені вимог за зустрічним позовом в частині стягнення затрат на ремонтні роботи та поліпшення квартири суд першої інстанції зазначив, що здійсненні ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що із 25.09.2004 року по 25.06.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу за ОСОБА_1 були зареєстровані транспортні засоби: 23.05.2015 року автомобіль ЗАЗ Forza 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , а 06.04.2016 року автомобіль Volkswagen Caddy 2007, державний номер НОМЕР_2 .

Автомобіль ЗАЗ Forza 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відповідачем відчужено ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 12.03.2019 за ціною 85160 грн 86 коп. після ухвалення ( 25.06.2018 р.) Новокаховським міським судом Херсонської області рішення про розірвання шлюбу.

Автомобіль Volkswagen Caddy 2007, державний номер НОМЕР_2 відповідачем відчужено ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 28.04.2018 року за ціною 182000,00 грн.

Як вбачається із змісту рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 25 червня 2018 року у справі №661/1968/18 про розірвання шлюбу, позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу 29 травня 2018 року, вказуючи на те, що шлюбні стосунки між сторонами не підтримуються, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження є неможливим. Відповідач, ОСОБА_1 позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Отже висновки суду першої інстанції про те, що на момент продажу автомобіля Volkswagen Caddy 2007, державний номер НОМЕР_2 подружжя вже не проживало разом, не було пов`язано спільним побутом є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а відповідачем у відповідності до ст.81,12 ЦПК України встановлені судом обставини не спростовані, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Не містять матеріали справи і належних доказів того, що кошти від продажу вказаного автомобіля були використані в інтересах сім`ї, не надано таких доказів і під час апеляційного перегляду справи.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, врахувавши наведені положення закону, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірні автомобілі набуто сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у праві власності на автомобілі є рівними, та оскільки відповідач здійснив їх відчуження на свій розсуд без згоди позивача і не в інтересах сім`ї, суд обґрунтовано стягнув з відповідача компенсацію вартості 1/2 частини цих транспортних засобів.

Відповідач не спростував презумпцію спільності права власності на вказане майно та не надав доказів того, що кошти отримані від продажу спірних транспортних засобів були використані в інтересах сім`ї, а не у власних інтересах.

Оскільки відповідач не оспорює вартість транспортних засобів, з яких виходив суд першої інстанції при вирішенні питання щодо стягнення їх компенсації, апеляційний суд в цій частині рішення суду відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України не переглядає.

Апеляційний суд погоджується і з висновком суду щодо того, що здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири, а тому не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягають розподілу.

Судом встановлено, що сторони перебуваючи у шлюбі проживали у квартирі, яка належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності. Під час спільного проживання сторонами проводилися ремонтні роботи з поліпшення квартири. Ці обставини сторонами визнаються.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок.

З урахуванням наведеного, зважаючи на відсутність вимог відповідача щодо визнання вищезазначеної квартири спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали майже 14 років, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому відмовив у задоволенні зустрічного позову в частині цих вимог.

Доводи, наведені в обгрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку доказам, що надані сторонами, підстави їх врахування чи відхилення належним чином мотивовані судом.

Посилання відповідача на порушення судом норм процесуального права щодо прийняття заяви позивачки про збільшення позовних вимог після закриття підготовчого судового засідання не може бути бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України не відноситься до випадків обов`язкового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обгрунтованість рішення в оскаржуваній частині не впливають.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2021 року.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Петренка Антона Павловича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько