справа № 278/1683/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Татуйка Є.О. за участю секретаря Петровської Ю.Р., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільним сумісним майном матеріали та обладнання використане в процесі будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд, що за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявленого зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних стосунках коли збудували спірне майно. З урахуванням не допуску відповідачем експерта до предмета дослідження, у відповідності до положень ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позивач та її представник просили визнати факт використання перелічених заявником будівельних матеріалів придбаних за спільні кошти під час створення спірного майна для з`ясування якого була призначена експертиза.

Розгляд справи проводився за правилами загального позовного провадження та вирішувався судами неодноразово. Попереднє рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та ухвала апеляційної інстанції про його засилення були скасовані судом касаційної інстанції з направленням справи на новий судовий розгляд із зазначенням вказівок відповідно до яких при новому розгляді справи позивачу слід вказати перелік будівельних матеріалів, а суду слід дослідити ці докази.

Відповідач заперечував задоволення позову посилаючись на ту обставину, що згадуване заявленим до нього позовом майно є його особистою приватною власністю, однак доказів такого суду не надав. Мало того, провести оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу не представилось можливим через не допуск відповідачем експерта до спірного майна.

Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини.

Сторони у справі є громадянами України, отримували код платника податків, мають зареєстровані місця проживання. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір, а відповідач має зареєстроване місце проживання у спірному будинку.

8 вересня 1990 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Житомирським міським відділом реєстрації актів громадського стану Житомирського міського управлінням юстиції. Даний шлюб розірвано 19 січня 2004 року.

Від шлюбу сторони по справі мають трьох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 1997 року ОСОБА_2 купив незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 . Готовність будинку станом на день укладення договору становила 11%.

Рішенням суду від 11 листопада 2003 року шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітні діти залишені разом з матір`ю. Рішення суду в його описово - мотивувальній частині містить інформацію про те, що сторони тривалий час не проживають та не ведуть спільного господарства (а.с.139 т.1).

Рішенням суду від 3 серпня 2015 року, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, як дружина та чоловік з червня 2004 року по серпень 2011 року. Описово - мотивувальна частина рішення містить встановлені судом факти про наступне. В 1994 - 1995 роках сторони за спільні кошти придбали земельну ділянку з фундаментом під будинок і почали його зводити. До 2004 року будинок був побудований, підведений газ, електропостачання, залишалося виконати внутрішні роботи. Однак, відповідач став зловживати спиртними напоями, вчиняти сварки та шлюб між сторонами було розірвано. Через пів року після цього, сторони знову стали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, придбавали будівельні матеріали. В 2011 році подружжя знову стало конфліктувати та вони стали проживати окремо: ОСОБА_1 разом з дітьми в Житомирі, а ОСОБА_2 у недобудованому будинку.

Позивачка станом на червень 2018 року перебувала на обліку, як особа, яка отримувала державну допомогу на дітей, батьки яких ухилялись від сплати аліментів, не мають можливості їх сплачувати або їх місце проживання не відоме (а.с.140 т.1).

Земельна ділянку під спірним майном у власність не передавалась.

В домоволодінні де відповідач має реєстрацію місця проживання укладено договір на постачання електричної енергії в 2003 році і поновлений в 2016 році.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 5 вересня 2019 року призначено судову оціночно-будівельну експертизу. За повідомленням судового експерта Горкуші М.Д. провести експертизу неможливо, оскільки встановити, які саме будівельні роботи були проведені при будівництві житлового будинку, господарської будівлі та в яких обсягах, без проектно-кошторисної документації та без технічного паспорту на житловий будинок не представляється за можливе (а.с.133 т.1).

Позивачем надано план будинку, виконаний схематично від руки та описаний рукописним текстом із зображенням приміщень кімнат по поверхово, а також перелік виконаних робіт та придбаних для цього матеріалів, як додаток до заяви від 31 березня 2021 року (а.с.266 т.1).

1 жовтня 2021 року у справі проведено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу висновком якої зазначено наступне. В зв`язку із тим, що: клопотання експерта в частині надання додаткових матеріалів не було задоволено; доступу до приміщень житлового будинку та господарських будівель не забезпечено, встановити які саме будівельні матеріали, вироби та оздоблювальні матеріли (визначити обсяг і їх найменування) фактично було використано при будівництві житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не вбачається за можливе.

Мінімальна ринкова вартість конструктивних елементів, будівельних матеріалів, виробів та оздоблювальних матеріалів, які фактично було використано для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведення дослідження становить (із заокругленням до цілих одиниць): 1 159 139 (один мільйон сто п`ятдесят дев`ять тисяч сто тридцять дев`ять) гривень 00 копійок без урахування ПДВ, або 1 390 967 (один мільйон триста дев`яносто тисяч дев`ятсот шістдесят сім) гривень 00 копійок з урахування ПДВ, в тому числі вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій використаних під час будівництва житлового будинку становить: 826 885 (вісімсот двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок без урахування ПДВ або 992 261 (дев`ятсот дев`яносто двi тисячі двісті шістдесят одна) гривня 00 копійок з урахування ПДВ.

За результатами проведеного візуально-інструментального обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , та аналізу наданих на дослідження матеріалів, зокрема: письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.269-272); зображень планів ОСОБА_1 ; повідомлень про неможливість надання висновку від 17.12.2019 № 891/12.19, складеного судовим експертом Горкушою Маргаритою Дмитрівною (а.с.133), встановлено, що відсоток будівельної готовності житлового будинку станом на дату проведення дослідження становить не менше: - 78 % (сімдесят вісім відсотки).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст. 22 КпШС). Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі (ст. 23 КпШС).

Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Проаналізував фактичні обставини справи, встановлені за доказами поданими сторонами, а інших суду не надавалось, як і не ставилось питань про витребування додаткових матеріалів, у сукупності із зазначеними вимогами законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Суд вважає спільним сумісним майном будівельні матеріали використані в процесі створення об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою АДРЕСА_1 .

До даного висновку суд дійшов виходячи з наступного. Так, як встановлено судом та не спростовувалось сторонами земельну ділянку із фундаментом під будинок із відсотком готовності 11, сторони придбали перебуваючи в зареєстрованому шлюбі. Станом на день проведення останньої експертизи відсоток готовності будинку становив 78. Відповідач не надав доказів, як б свідчили про використання його особистих коштів на створення такого майна, як на момент придбання так і на момент проведення експертизи. Таким чином та беручи до уваги презумпцію спільності майна набутого за час шлюбу, що визначена зазначеними вимогами матеріального закону та усталеною з даного приводу судовою практикою, суд вважає, що будівельні матеріали придбавались та створювалось майно за спільні кошти, а отже така власність має природу спільної сумісної.

Мало того, докази досліджені судом та зазначені раніше, на переконання суду, прямо вказують на те, що спірне майно є саме спільним сумісним. Так, рішення суду від 3 серпня 2015 року, що ухвалено між тими самим сторонами містить чітки та встановлені судом фактичні обставини справи про те, що дане майно будувалось сторонами спільно та за спільні кошти. Даний судовий акт набув законної сили, а отже, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України даний факт окремому доказуванню не підлягає.

Посилання відповідача на те, що рішення суду 2003 року містить встановлені фактичні обставини про те, що сторони тривалий час перед розірванням шлюбу не проживали разом та не вели спільного господарства не має для суду значення при вирішенні питання щодо природи спірного майна, як особистої власності відповідача, з декількох підстав. По перше. В доповнення до даного рішення відповідачем не надано суду доказів, які б беззаперечно вказували на створення майна в період розлучення та використання для цього особистих коштів. По друге. Рішення суду 2015 року приймалось пізніше і воно містить більш розширену інформацію із зазначенням чітких дат проживання сторонами разом та окремо. В порівнянні із рішенням 2003 року, де містяться більш абстрактні висловлення, як то тривалий час не проживають разом, що, на переконання суду, не може бути використане при ухваленні даного рішення.

Приймаючи рішення у даному обсязі суд вирішує задовольнити клопотання позивача в порядку ч. 1 ст. 109 ЦПК України та встановити факт про те, що будівельні матеріали, вироби та оздоблювальні матеріали, що фактично використані в процесі будівництва і наявні у спірному домоволодінні придбані за спільні кошти. Так, судом зазначалось, що незакінчений будівництвом житловий будинок із відсотком готовності 11 придбавався під час перебування сторін у шлюбі і суду не надано доказів про природу такого майна, як особистої приватної власності відповідача. В подальшому, знову ж таки за час зареєстрованого шлюбу придбавались будівельні матеріали та продовжувалось зведення будинку. Дані факти суд встановив на підставі письмових доказів поданих позивачем та досконало роз`яснених останньою суду під час дослідження таких матеріалів. У суду не має будь-яких сумнівів щодо таких висновків, оскільки їх об`єктивність підтверджується іншими матеріалами справи та будь-яким чином не спростовувалась відповідачем. Зазначена норма процесуального закону надає право суду встановити такий факт, оскільки відповідач, суд вважає, перешкоджаючи встановленню істини у справі, тобто всупереч завданням цивільного процесу та намагаючись зловживати процесуальними правами не надав експерту доступу до домоволодіння для детального аналізу та надання у зв`язку із цим обґрунтованого висновку, намагаючись приховати дійсні фактичні обставини справи та належність майна як спільного сумісного аби мати на меті отримати дане майно у особисту власність.

Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 до ОСОБА_2 будівельні матеріали використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою АДРЕСА_1 .

Виділити у власність сторін, а саме кожному по 1/2 частин будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою АДРЕСА_1 , припинивши право їх спільної сумісної власності на дане майно.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код платника податків не відомий) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 7 161,20 (сім тисяч сто шістдесят одна) гривень.

Повне рішення виготовлене 6 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Євген Татуйко