Дата документу 29.01.2021
Справа № 501/1294/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник ОСОБА_1 23.04.2020 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, згідно якого просить суд:

- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1 та передачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ключів від замків вхідних дверей вказаної квартири;

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Позов мотивований тим, що квартира АДРЕСА_1 на праві особистої власності належить відповідачу. Позивачка з позивачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2010. Від шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 .

Після реєстрації шлюбу позивачка вселилась в спірну квартиру, як дружина власника житла. З того часу вона, відповідач та їх малолітній син, як одна сім`я постійно проживають в спірній квартирі, тобто як члени власника квартири.

Позивачка 30.09.2019 була зареєстрована за адресою спірної квартири, син ОСОБА_5 зареєстрований в цій квартирі з народження. Ніколи і нікуди із спірної квартири позивачка та її син не виїжджали, квартира є єдиним їхнім житлом. В квартирі знаходяться всі речі позивачки та дитини, вона має вільний доступ до неї.

В позові зазначено, що 07.03.2020 позивачка разом із сином поїхала до м.Києв привітати із святом 8 березня свою мати. 12.03.2020 в Україні запроваджено карантин, який діє і до сьогодні. Позивачка у зв`язку із забороною автобусного, залізничного та іншого сполучення громадського транспорту між населеними пунктами, не змогла повернутись до свого дому в м.Чорноморську, її відсутність в спірній квартирі відбувається з поважних підстав.

Позивачка 14.04.2020 із сином приїхала до м.Чорноморська, але в спірну квартиру ввійти не змогла, так як відповідач змінив замки на вхідних дверях, пояснити причини такої поведінки не побажав.

На сьогодні позивачка з дитиною не має можливості вільного доступу до спірної квартири. Їй із сином прийшлось повернутись до м.Києва до своїх батьків. Пізніше відповідач пояснив позивачці, що він не бажає щоб вона проживала в спірній квартирі, яка є його особистою, буде розпоряджатись так, як він бажає.

На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надав.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові та пояснив, що в провадженні цього ж суду перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову, просили суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що спірна квартира належить відповідачу на праві власності, він не створює позивачці перешкод у користуванні спірною квартирою, у березні - квітні 2020 він перебував на лікуванні, можливо його мати в цей час змінила замки від вхідних дверей, або замок поламався через що позивачка не може його відімкнути. Пояснив, що наразі у спірній квартирі проживають сторонні особи, які доглядають за ним, тощо.

Сторони надали пояснення в суді у якості свідків.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 23.04.2020 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.18).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 06.05.2020 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.25-26).

В судовому засіданні 20.08.2020 протокольною ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області закрито підготовче судове засідання, призначено судовий розгляд справи (а.с.41-43).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві особистої власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.10.2007 (а.с.9), реєстраційного посвідчення (а.с.10).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2010, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7).

Від шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8).

Згідно відповіді відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 04.05.2020 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

В судовому засіданні відповідач визнав ті обставини, що після реєстрації шлюбу позивачка вселилась в спірну квартиру, як дружина власника житла. З того часу вона, відповідач та їх малолітній син, як одна сім`я постійно проживають в спірній квартирі, тобто як члени власника квартири.

Згідно відповіді начальника Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області №48.1-адв72 від 12.06.2020, 10.05.2020 до Чорноморського відділення поліції надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 про те, що остання не може потрапити до квартири, змінені замки та її чоловік не відповідає на телефонні дзвінки (зареєстровано до ІПНП за №4919). За вказаним повідомленням проведено перевірку (а.с.70).

Також, судом досліджено копії медичної документації стосовно відповідача ОСОБА_2 , згідно якої вбачається, що відповідач є інвалідом другої групи загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.10.2021 (а.с.63), перебував на лікуванні в центрі психологічного здоров`я з 10.03.2020 і потребує подальшого лікування (а.с.56).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК Української РСР) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що з 20.11.2010 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (інформації щодо розірвання шлюбу у суду відсутні), тобто складали сім`ю, суд уважає доведеним, що вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Позивачка ОСОБА_1 разом із сином мала у користуванні спірну квартиру зі згоди відповідача, який є власником цього житла.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Суд уважає, що наданими позивачем доказами доведено її вселення у квартиру з 2010 року за згодою власника, як члена його сім`ї - дружина. Позивач із відповідачем протягом тривалого часу вели спільне господарство, мали спільний побут, дані про наявність інших домовленостей користування квартирою між власником квартири та його дружиною в матеріалах справи відсутні.

В супереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідачем не надано будь - яких належних та допустимих доказів на спростування тих обставин, що він не здійснює перешкоди у користуванні квартирою, оскільки він особисто пояснив, що замок від вхідних дверей могла замінити його мати та з його згоди у спірній квартирі проживають інші сторонні особи.

Тому суд уважає, що позов підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 5000,00 грн.

В матеріалах справи є:

- розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом (а.с.11);

- витяг з договору про надання правничої правової допомоги №641 від 03.04.2020 (а.с.12);

- квитанція до прибуткового касового ордеру №94 від 18.04.2020 на суму 5000,00 грн. (а.с.13);

- ордер серії ОД №408540 на надання правничої правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Дубінчук Ж.М. (а.с.12).

Отже, у зв`язку із задоволення позову, вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача з відповідача підлягає задоволенню.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного- процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення - задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з сином ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1 та передачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ключів від замків вхідних дверей вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко