КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису про реєстрацію свідоцтва та скасування запису про реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИВ :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд зпозовом до ОСОБА_2 , треті особи: ГТУЮ в м. Києві, Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису про реєстрацію свідоцтва та скасування запису про реєстрацію права власності.

В обґрунтуванні позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після тривалої тяжкої хвороби помер його батько ОСОБА_3 . Після смерті батька єдиними спадкоємцями за законом є він та його рідний брат - ОСОБА_2 , відповідач по справі. Після смерті батька залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 . Разом із батьком в цій квартирі проживали він, його (позивача) дружина - ОСОБА_4 та їх донька - ОСОБА_5 . Відповідач, хоча і був зареєстрований в даній квартирі, але з 2010 року по теперішній час в ній не проживає. З дня діагностування хвороби батька та до смерті, його лікуванням та доглядом займався лише позивач. Відповідач не приймав участі у догляді та лікуванні батька, не був присутній навіть при похованні. Після смерті батька в установлений строк позивач звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщинина підставі чого 24.03.2015 року була заведена спадкова справа № 331/2015. 25.08.2015 року нотаріус видав йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири спірної квартири. В вересні 2018 року йому зателефонував відповідачта повідомив, що він, як спадкоємець за законом, отримав свідоцтво про право на спадщину -на 1/2 частину зазначеної квартири. Свідоцтво було видано на підставі Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, згідно якого ОСОБА_6 зареєстрований в спірній квартирі з 03.09.1981 року по теперішній час.

Посилаючись на те, що відповідач з 2010 року не проживає у спірній квартирі та не надавав допомогу на лікування батька, не здійснював за ним догляд, що свідчить про відсутність правових підстав для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, просив задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 рокупозов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняте нове, яким позов задовольнити.

У поданому відзиві ОСОБА_8 , діючий в інтересах відповідача ОСОБА_2 , просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами та синами ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 .

24.03.2015 року Десятою київською нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 331-2015 щодо майна померлого ОСОБА_3 .

24.03.2015 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

З довідки ЖБК «Харчовик-5» від 20.01.2015 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 (знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю), ОСОБА_1 з 03.09.1981 року, ОСОБА_4 з 19.08.2008 року, ОСОБА_5 з 06.05.2008 року та ОСОБА_2 з 03.09.1981 року.

25.08.2015 року державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Гладкова О.П., на підставі поданої заяви ОСОБА_1 , видала йому Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстровий № 4-887.

Судом також встановлено, що 05.09.2018 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву до Десятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 .

05.09.2018 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстровий № 6-617.

За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом(ст. 1217 ЦК України).

Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК України, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 25.08.2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . З даним свідоцтвом він погодився, та на час його отримання не заперечував щодо визначеної нотаріусом частки у спадковому майні.

ОСОБА_2 отримав свідоцтво 05.09.2018 року, подавши відповідну заяву. Подання заяви лише 05.09.2018 року обґрунтував тим, що в період з 14.05.2014 року по 04.02.2015 року перебував в м. Харкові на посаді електрика в ТОВ СДС-Сервіс за умовами трудового договору та виконував свої трудові обов`язки за адресою: АДРЕСА_2 , де і мешкав в зазначений період. Про смерть батька брат його не повідомляв, дізнався лише коли повернувся додому. В спірній квартирі проживав до моменту від`їзду до м. Харкова, по приїзду до квартири позивач його не пустив, хоча в квартирі залишились його особисті речі та документи.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 були надані документи нотаріусу, які відновлені ним та отримані в 2018 році, зокрема: повторне свідоцтво про народження, видане 07.08.2018 року, паспорт громадянина України, виданий 19.07.2018 року, картка платника податків видана 31.07.2018 року.

Крім того, нотаріусу надано Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 від 26.07.2018 року, згідно якого його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ; дата реєстрації - 03.09.1981 року.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; скасувати запис про його реєстрацію реєстрі в нотаріальних дій та запис про реєстрацію права власності, посилаючись при цьому на те, що відповідач, який зареєстрований в спірній квартирі, з 2010 року в ній не проживав, на підтвердження чого надав Акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 14.09.2018 року, де ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 засвідчили, що починаючи з 2010 року по теперішній час ОСОБА_2 прописаний в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично не проживає. Підписи засвідчено головою правління ЖБК «Харчовик-5» ОСОБА_13 .

В суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які показали, що в спірній квартирі вони не були, відповідача дійсно тривалий час не бачили, однак чи проживав він за місцем реєстрації їм не відомо. Свідок ОСОБА_15 також тривалий час не бачила відповідача, однак чи він проживав в спірній квартирі їй не відомо.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 стверджували про те, що в 2014 року бували в спірній квартирі разом з відповідачем, який жив в одній кімнаті з померлим батьком. Після того, в квартирі не бували, однак з відповідачем спілкувались.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Позивач не надав належних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач з 2010 року по травень 2014 не проживав за місцем реєстрації. Наданий до справи Акт про не проживання від 14.09.2018 року не може бути достатнім та достовірним доказом. Крім того, в суді не було допитано в якості свідків жодної особи, яка підписувала вказаний Акт, що позбавило можливості перевірити та з`ясувати всі обставини, що вказані в Акті.

Разом з тим, як видно зі справи, власник спірної квартири, батько сторін по справі, зберігав за відповідачем право користування квартирою, не визнавав його таким, що втратив право користування майном.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не були взяті до уваги покази свідків зі сторони позивача, не заслуговують на увагу, оскільки вказані свідки вказували на те, що їм не було відомо про те чи проживав відповідач в спірній квартирі.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справ, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідача не можна вважати таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки він за адресою спірної квартири лише зареєстрований, а на час смерті спадкодавця з ним не проживав, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки факт постійного проживання особи може бути встановлений на підставі документів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначеними п.3.22 вказаної Інструкції, за змістом якої у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. (підпункт 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції України від 04.12.2017 р. N 3851/5).

Позивачем не доведено суду належними доказами, що відповідач не мав права на спадкування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність його постановлення.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 01 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: