ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2704/21 Справа № 184/1131/20 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 184/1131/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Банк Форвард»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Томаш В.І. у місті Покров Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 29 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року Акціонерне товариство «Банк Форвард», який є правонаступником ПАТ «Банк Форвард» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.12.2016 року відповідач підписав Заяву № 118775546, в п. 1 якої міститься пропозиція (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 05.03.2013 року ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві ОСОБА_1 , і уклав з ним Договір про надання та використання платіжної картки з № НОМЕР_1 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 та випустив на ім`я відповідача платіжну картку. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі. Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов Договору, в останнього, станом на 25.06.2020 року, виникла заборгованість перед АТ «Банк Форвард» в сумі 25448,44 грн., з яких: 23355,98 грн. - сума заборгованості та 2092,46 грн. - 3% річних. 05.02.2020 року АТ «Банк Форвард» направило відповідачу Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за Договором в сумі 23705,99 грн., який 18.02.2020 було отримано ОСОБА_1 . Проте, в порушення умов Договору, заборгованість в сумі 23705,99 грн. відповідачем погашена не була. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» 23705,99 грн. грн. заборгованості за Договором про надання та використання платіжної картки № 118775546 від 29.12.2016 року, а також судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ «Банк Форвард» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що на момент подання позову і на даний час відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 23705,99 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку. Зауважує на тому, що позивачем не пропущений строк позовної давності, так як з 29.06.2017 року у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом та позов подано 25.06.2020 року шляхом його направлення через поштове відділення. При цьому в матеріалах справи мститься виписка по рахунку № НОМЕР_2 угоди 118775546 та розрахунок заборгованості за кредитним договором, які належним чином підтверджують наявність та розмір заборгованості відповідача за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Банк Форвард» не надано належні та допустимі докази надання позичальнику кредитних коштів та погодження з позичальником ОСОБА_1 умов щодо розміру та порядку нарахування відростків та комісією за порушення строків виконання зобов`язань. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», із Заявою № 118775546, в п. 1 якої міститься пропозиція (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки.

29.12.2016 року АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в зазначеній вище Заяві ОСОБА_1 , і уклав з ним Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 , шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 2.1. Заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме: відкрив останньому поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на його ім`я платіжну картку.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, наслідком акцепту (прийняття) ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», оферти (пропозиції), викладеної в п. 1 Заяви ОСОБА_1 , став факт укладення Договору про картку.

Відповідно до п. 1 підписаної ОСОБА_1 . Заяви, Договір про картку укладений на умовах, викладених в цій Заяві, Тарифах по картках Банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку. Відповідно до п. 3. Заяви ОСОБА_1 розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про картку є Умови по картках (діючі Тарифи по картках Клієнт отримує у день отримання Картки, а також діючі Тарифи та Умови по картках, розміщені на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет, з якими Клієнт може у будь-який час ознайомитись (п. 2.17. Умов по Карткам).

Відповідно до п. 3 Заяви ОСОБА_1 з Умовами по картках та Тарифами ознайомлений, повністю згідний, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись.

Відповідно до п. 4.1. Умов по картках, які є невід`ємною частиною Договору про картку, заборгованість Клієнта перед Банком за цим договором виникає в результаті: надання Банком Клієнту кредиту; нарахування Банком процентів, що належать до сплати Клієнтом за користування кредитом; нарахування Банком плат і комісійних винагород, що належать до сплати Клієнтом; виникнення інших грошових зобов`язань Клієнта перед Банком, визначених Договором про картку (у тому числі Тарифами та/або Умовами по карткам).

Відповідно до п. 7.10. Умов по картках, Клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках Договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по картках, а також сплатити Банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в Банку Тарифами. Згідно п. 8.9. Умов по картках, Банк має право стягувати з Клієнта проценти за користування Кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі (в т.ч. штрафи/пені), передбачені Договором про картку (у тому числі Умовами по карткам та/або Тарифами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Заяви (оферта) № 118775546 від 29.12.2016 року, на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видана кредитна картка № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку (а.с.5-9).

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ «ФорвардБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з 29.12.2016 року по 25.06.2020 року користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ «ФорвардБанк», у теперішній час Акціонерне товариство «ФорвардБанк».

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 25.06.2020 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 23355,98 грн. (а.с.29-31).

Колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18134,37 грн. заборгованості за Договром, оскільки, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, який перевірено колегією суддів, та виписки з особового рахунку відповідача № НОМЕР_2 , за період з 29.12.2016 року по 25.06.2020 року відповідач по справі активно користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку, проведеного колегією суддів, відповідач по справі, за період з 29.12.2016 року по 25.06.2020 року, отримав 23421,87 грн. кредитних коштів, при цьому повернув 5287,50 грн., що свідчить про те, що відповідач має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 18134,37 грн., виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом (23421,87 грн. 5287,50 грн. = 18134,37 грн.). (а.с.29-31).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом, оскільки розмір заборгованості за кредитом, за розрахунком колегії суддів, становить 18134,37 грн. та підтверджений належними та допустимими доказами по справі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині, заслуговують на увагу.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначив, що останній платіж за кредитною угодою № 104608787 від 05.03.2013 року ним було проведено 28.06.2017 року, відповідно строк позовної давності сплинув 28.06.2020 року.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, позов подано 25.06.2020 року шляхом його направлення через поштове відділення, тобто в межах строків, визначених ст. 257 ЦК України (а.с.39).

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит банк посилався на вимоги статті 625 ЦПК України, згідно частини другої якої, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, АТ «Банк Форвард» по 30 листопада 2021 року, включно, тобто до закінчення строку дії кредитної картки, має право на нарахування відсотків за користування кредитом, а з 01 грудня 2021 року таке право у нього припиняється, натомість, виникає право нараховувати відсотки на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування ж відсотків на підставі статті 625 ЦК України до 30 листопада 2021 року можливе виключно у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, чого в даному випадку встановлено не було.

Отже, в даному випадку в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2092,46 грн. слід відмовити з тих підстав, що позивач, станом на момент звернення до суду з даним позовом, не набув права нараховувати відсотки на підставі статті 625 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 118775546 від 29.12.2016 року станом на 28.04.2020 року в розмірі 18134,37 грн. Крім того, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2092,46 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1497,87 грн. (а.с.4)

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2246,80 грн. (а.с.121).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 23355 грн. 98 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором № 118775546 від 29.12.2016 року, яка станом на 28 квітня 2020 року складає 18134 (вісімнадцять тисяч сто тридцять чотири) грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» судовий збір за подачу позову в розмірі 1497 (одна тисяча чотириста дев`яноста сім) грн. 87 коп.

Рішення суду змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2092,46 грн., виклавши їх в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2246 (дві тисячі двісті сорок шість) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: