Номер провадження: 22-ц/813/3101/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А.,Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року, постановленого під головуванням судді Мурзенко М.В.,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей, в якому просила збільшити розмір аліментів, стягнутих з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 грн., та присудити до стягнення з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі розміром по 3500 грн. на кожну дитину щомісячно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 08 серпня 2008 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис № 603. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач з середини 2013 року перестав виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню дітей. Сімейне життя між сторонами поступово почалось погіршуватись, з жовтня 2013 року сторони припинили шлюбні стосунки. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 400 грн. на кожну дитину, щомісячно і до повноліття дітей. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.01.2016 року відповідач був позбавлений батьківських прав, після чого прізвища дітей були змінені з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2018 року стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1000 грн. на кожну дитину.

Позивачка зазначила, що у відповідача наявне нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для перегляду суми аліментів у бік збільшення.

Позивачка вважає, що оскільки з часу винесення останнього рішення значно збільшився прожитковий мінімум для дітей, зросли витрати на потреби дітей, на придбання одягу, взуття, шкільного приладдя, є необхідність у збільшенні розміру аліментів.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Збільшений розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2018 року по справі № 520/11819/17.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що суд неправильно застосував положення статей 182, 192 СК України не врахувавши майновий стан відповідача, а саме наявності у його власності нерухомості, 1/2 двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року був розірваний.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 400 грн. на кожну дитину, щомісячно і до повноліття дітей.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2018 року збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину починаючи з дня набрання законної сили рішення і до повноліття дітей (а.с. 13-15).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що стягнутий розмір аліментів є недостатнім, у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною четвертою статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення суду з 1000 грн. до 3500 грн. на утримання неповнолітніх дітей щомісячно, виходячи із розміру прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 2018 року значно змінився, а також на зміну матеріального стану відповідача посилалася на те, що у власності відповідача є нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Як на доказ наявності у відповідача нерухомого майна ОСОБА_2 надала до суду лист Головного Управлінням Національної поліції в Одеській області Хмельницького ВП Малиновського ВП від 05.03.2018 р., з якого вбачається, що в ході розмови з ОСОБА_3 , останній пояснив, що дійсно має за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 1/2 частину квартири, а інша половина належить його покійній бабці, а оскільки на майно накладено арешт, він не може її переоформити (а.с.18).

З наданої суду відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 22.07.2020 року вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону України у період з 01.01.2016 року по теперішній час гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в базі даних не виявлено (а.с.73).

З матеріалів справи вбачається, що інформація про доходи відповідача в матеріалах справи відсутня, відповідачем зазначена інформацію до суду надана не була, також клопотання про її витребування до суду першої інстанції не заявлялося, у зв`язку з чим вирішення питання про збільшення розміру аліментів вирішується на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.10.2020 року, вбачається, що відомості щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обставини справи належним чином не встановив та неправильно розтлумачив норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Щодо посилання суду на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на момент розгляду справи становив 2318 грн. на місяць, колегія суддів зазначає, що встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку не є безумовною підставою для визначення судом саме такого розміру аліментів з огляду на те, що розмір матеріального утримання дітей визначається відповідно до вимог статей 182, 183, 184 СК України, у тому числі з урахуванням доходу відповідача та інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів.

Отже, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 має можливість сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання судового рішення законної сили і до досягнення ними повноліття, і виконання такого батьківського обов`язку ніяким чином не поставить його у скрутне матеріальне становище.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, щосуд першої інстанції приймаючи рішення та стягуючи аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 звертаючись до суду з вказаним позовом просила збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. на кожну дитину, тобто місцевий суд в порушення вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України стягнувши аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі вийшов за межі позовних вимог, що також є підставою для скасування рішення суду.

З урахуванням встановленого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про збільшення стягнення розміру аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , щомісячно до 2000 грн. на кожну дитину до досягнення їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягнуті за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року (за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2018 року збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року) з ОСОБА_3 , стягнувши з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1152 гривні 60 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда