Ухвала

Іменем України

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 755/20842/19

провадження № 61-18147ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 08 квітня 2021 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ», про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» (далі - ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ» (далі - ТОВ «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ»), про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування.

Позов мотивовано тим, що в інформаційному матеріалі, автором якого є ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:11 год в мережі Інтернет

на порталі ЛІГА.nеt ТОВ «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ» за посиланням, - ІНФОРМАЦІЯ_3, наводиться фактичне твердження наступного змісту «...выдает очень похожие на настоящие чеки, но которые не попадают в базу налоговой службы.».

Відповідач посилається на фіскальні чеки ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс», а саме: фіскальний чек від 02 вересня 2019 року № 5125, роздрукований реєстратором розрахункових операцій ЗН НД04000779 ФН на суму 405,00 грн; фіскальний чек від 15 вересня 2019 року № 2016, роздрукований реєстратором розрахункових операцій ЗН НД04000788 ФН на суму 59,00 грн.

Посилаючись на те, що всі реєстратори розрахункових операцій, які використовує ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс», належим чином опломбовані, зареєстровані та відповідають нормам чинного законодавства України, що підтверджується відомостями Державної податкової служби України (листи від 17 жовтня 2019 року № 5799/6/99-00-05-04-01-15 та від 20 листопада 2019 року № 10114/6/99-00-05-04-01-15), а тому зазначене відповідачем твердження не відповідає дійсності та завдає значної шкоди діловій репутації, позивач, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» на недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену у інформаційному матеріалі, автором якого є ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на порталі ЛІГА.nеt ТОВ «Інформаційне

агентство «ЛігаБізнесІнформ» за посиланням, - ІНФОРМАЦІЯ_3,: «...выдает очень похожие на настоящие чеки, но которые не попадают в базу налоговой службы.», та зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у спосіб, який відповідає способу поширення цієї інформації - шляхом розміщення в мережі Інтернет на порталі ЛІГА.nеt ТОВ «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ» спростування поширеної недостовірної інформації.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, у задоволенні позову ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не довів факту порушення його прав внаслідок дій відповідача, а поширена ОСОБА_1 інформація є його суб`єктивним та оціночним судженням.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, без урахування висновку Верховного Суду викладеного у постанові

від 08 травня 2018 року у справі № 369/1052/16-ц.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник отримав 25 жовтня 2021 року, на підтвердження зазначеного надав відповідні докази.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскільки, повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду складено

12 жовтня 2021 року, а касаційну скаргу подано 05 листопада 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, відсутні підстави для вирішення клопотання заявника про поновлення зазначеного процесуального строку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частинипершої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, у тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а такожінші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької (виробничої), громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснюють такі особи як учасники суспільних відносин.

Ділова репутація юридичної особи є її головним нематеріальним активом, який має значну вартість і формується за рахунок таких активів компанії як репутація імідж та фінансова стійкість.

На формування ділової репутації основний вплив здійснюють економічні, соціальні, екологічні, інноваційні чинники та чинники, пов`язані із законністю діяльності. До економічних чинників належать: фінансова стабільність господарюючого суб`єкта, його статутний капітал, сумарний дохід тощо; до соціальних чинників - соціальна відповідальність підприємства, якість управління, здатність створити належні умови праці для персоналу, участь господарюючого суб`єкта в освітніх, наукових та благодійних заходах та інші; до екологічних чинників - дотримання підприємством політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; до інноваційних чинників - залучення господарюючим суб`єктом нових технологій, удосконолення наявних механізмів та процесів виробництва тощо; до чинників, пов`язаних із законністю діяльності, - дотримання господарюючим суб`єктом норм чинного законодавства у сфері господарювання, оподаткування, виробництво продукції та надання послуг з дотримання державних стандартів та нормативів. При цьому, одні і ті самі чинники можуть одночасно належати до декількох груп, наприклад: дотримання господарюючим суб'єктом правил охорони навколишнього природного середовища належить як до екологічних чинників, так і до чинників законності.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Зазначене відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Таким чином, свобода вираження поглядів не є абсолютною, а підлягає певним обмеженням, спрямованим, зокрема на захист репутації або прав інших осіб.

Частина друга статті 302 ЦК України зобов`язує фізичну особу, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року та у справі «Обершлік проти Австрії» від 22 листопада 1990 року).

Судами встановлено, що у інформаційному матеріалі, автором якого є ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», вказано наступне: «О примерах нарушения даже крупными интернет-магазинами часто пишут журналисты расследователи. Из последних примеров - Цитрус, который вместо фискальных чеков выдает товарные или просто бумажки и Розетка, которая пошла намного дальше и выдает очень похожие на настоящие чеки, но которые не попадают в базу налоговой службы.»

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс», суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 у вказаному висловлюванні посилається на журналістське розслідування та висловлює власну оцінку подій у формі критичних суджень та припущень, а тому такі висловлювання не є недостовірною інформацією у розумінні статті 277 ЦК України та не підлягають спростуванню.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень, заявник зазначає, що судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалені без урахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі

№ 369/1052/16-ц.

Так, у зазначеній справі, Верховний Суд скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виходив з того, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Однак, суд апеляційної інстанції, в оскаржуваній частині, спір по суті не вирішив, оскільки не встановив, яка поширена інформація є твердженням про факти, а яка - оціночним судженням та чи стосується вона суспільного інтересу і щодо публічної особи.

Аналізуючи наведене, необхідно дійти висновку, що ухвалені судові рішення не суперечать висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 369/1052/16-ц, щодо застосування норм матеріального та процесуального права, а ухвалені за інших встановлених судами фактичних обставин справи, а тому відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання на інші підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, касаційна скарга заявника не містить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Суди повно та всебічно з`ясували обставини справи, правильно застосували норми матеріального права та ухвалили судові рішення відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ЛігаБізнесІнформ», про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак