Справа № 189/828/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.02.2021 року смт. Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

учасники судового розгляду:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми збитків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із цивільним позовом до ОСОБА_3 , яким просила стягнути з відповідачки на свою користь у якості відшкодування збитків грошові кошти у розмірі 67574,88 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 за усною домовленістю між нею та позивачем, маючи намір купити житловий будинок, який належав на праві власності ОСОБА_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з вересня 2017 року проживала у цьому будинку, в подальшому на підставі договору оренди від 29.01.2018 року, зобов`язавшись утримувати його в належному стані і сплачувати комунальні послуги.

Після припинення проживання ОСОБА_3 у вказаному домоволодінні з`ясувалося, що ОСОБА_3 несвоєчасно і нерегулярно оплачувала комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за електроенергію за грудень 2017 року у розмірі 456,08 грн., а з урахуванням банківської комісії у розмірі 462,10 грн.; за електроенергію за період з січня по липень 2019 року у розмірі 2086,72 грн., а з урахуванням банківської комісії у розмірі 2099,32 грн.; за газопостачання у розмірі 4349,44 грн., а з урахуванням банківської комісії у розмірі 4375,54 грн., всього на суму 6936,88 грн.

Також після припинення проживання ОСОБА_3 у вказаному домоволодінні з`ясувалося, що остання на власний розсуд розпорядилася частиною майна, яке знаходилося у домоволодінні і їй не належало, а саме, знищила наступне майно: вагонетку шахтну вартістю 4000,00 грн., ємність металічну 1- м.куб. вартістю 25000,00 грн., пусковий двигун вартістю 17900,00 грн., циркулярки вартістю 2500,00 грн., металічну драбину вартістю 1450,00 грн., огорожу 15 метрів із алюмінієвої сітки «рабиця» вартістю 2100,00 грн., всього на загальну суму 52950,00 грн.

Також зазначає, що під час проживання ОСОБА_3 у домоволодінні нею приведений у непридатний стан водяний насос «Водолій» вартістю 7688,00 грн.

Вартість знищеного майна позивач обґрунтовує посиланням на середню ринкову вартість аналогічного майна, запропонованого до реалізації на спеціалізованих сайтах мережі «Інтернет».

Вважає, що загальна сума збитків, спричинених позивачу під час проживання відповідача у домоволодінні по АДРЕСА_1 складає 67574,88 грн. (а. с. 1-2).

Представник відповідача ОСОБА_4 надав письмовий відзив на позов, яким заявлений позов визнав частково, а саме, в частині заборгованості за комунальні послуги у розмірі 5921,30 грн., іншу частину позовну вимог не визнав, у задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити.

У відзиві зазначається, що 29.01.2018 року між ОСОБА_1 (власником житла) та ОСОБА_3 був укладений договір оренди житлового приміщення в АДРЕСА_1 строком на 6 місяців.

Відповідно до п. 1.42 договору орендна плата складає 1,00 грн.

Згідно п. 2.1.3. договору орендар мав право самостійно укладати договори на постачання електроенергії та газу.

Фактично ОСОБА_3 проживала в будинку з 01 жовтня 2017 по 01 серпня 2019 року.

Нею був укладений договір на постачання природнього газу з ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» і договір на постачання електроенергії з АТ «ДТЕК «Дніпровські мережі».

Відповідач визнає, що під час її проживання нею у домоволодінні по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 , виникла заборгованість за газ у розмірі 4349,44 грн. і за електроенергію у розмірі 115,76 грн. + 456,10 грн.

Відповідач визнає, що повинен відшкодувати позивачу вартість сплачених позивачем комунальних послуг у розмірі 5921,30 грн.

У той же час представник відповідача заперечив позов в частині відшкодування вартості майна, належного ОСОБА_1 вагонетки, ємності металічної, пускового двигуна, циркулярки, металічної драбини, огорожі з алюмінієвої сітки «рабиця» і водяного насосу, зазначивши, що це майно відповідачу не передавалося (а. с. 53-57).

Ухвалою суду від 03.08.2020 відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.10.2020 закрите підготовче судове засіданні і справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача ОСОБА_5 позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 і представник відповідача ОСОБА_4 позов визнали частково, а саме в частині не сплачених ОСОБА_3 комунальних послуг (газ та електроенергія) за період її проживання в будинку позивача, у розмірі 5921,30 грн., решту позовних вимог не визнали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що між нею та ОСОБА_3 існувала домовленість про купівлю ОСОБА_3 будинку, належного позивачці на підставі права власності за адресою: АДРЕСА_1 за 65000,00 грн. В рахунок майбутньої купівлі будинку ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_1 35 000,00 грн. і з жовтня 2017 року почала проживати в будинку разом зі своєю сім`єю.

У подальшому ОСОБА_3 повідомила позивачу, що не може сплатити за будинок решту обумовленої суми і покинула будинок у липні 2019 року.

Після її виїзду з будинку позивач дізналася, що існує велика заборгованість за газ та електроенергію і була вимушена сплатити ці борги самотужки, за власний кошт.

Також після виїзду ОСОБА_3 з домоволодіння ОСОБА_1 виявила, що з подвір`я кудись поділися вагонетка, ємність металева на 10 кубів для води, пусковий двигун, циркулярка, металічна драбина, огорожа з алюмінієвої сітки «рабиця». Водяний насос залишився на подвір`ї, але був зламаний.

ОСОБА_3 їй повідомила, що її цивільний чоловік здав все це майно на металобрухт.

Ященко через рік, влітку 2020 року, після подачі до суду ОСОБА_3 позову про стягнення з неї авансу, переданого нею в рахунок купівлі будинку, звернулася до поліції із заявою про викрадене майно, однак справа була закрита.

Стверджує, що на час заселення до будинку сім`ї ОСОБА_3 , все перераховане майно перебувало на подвір`ї. Останній раз позивач була у домоволодінні восени 2017 року, після чого, до виїзду ОСОБА_6 , у домоволодінні не появлялася, і тільки у липні 2019 року, коли ОСОБА_6 виїхала з будинку, знову туди навідалась. Коли ОСОБА_6 виїхала, то передала ключі від будинку не позивачу, а рідній сестрі позивача ОСОБА_7 .

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні посилався на те, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються 83 Главою ЦК України, а саме, що майно було набуте і зберігалося ОСОБА_6 без належної правової підстави, внаслідок своїх винних дій ОСОБА_3 збагатилася за рахунок того, що продала неналежне їй майно і не сплатила вчасно комунальні послуги, чим отримала матеріальну вигоду для себе.

Вважає, що між сторонами виникли позадоговірні зобов`язання, які випливають саме з факту безпідставного набуття майна, внаслідок винних дій відповідача відбулося знищення цього майна, який розпорядився цим майном на власний розсуд, не маючи на це достатніх правових підстав, оскільки майно не належало йому на праві власності або користування.

Також посилався на ст. 22 ЦК України згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що дійсно проживала у будинку ОСОБА_1 у період з осені 2017 по липень 2019 року, оскільки мала намір купити цей будинок, домовившись про це попередньо з ОСОБА_1 . Стверджувала, що спочатку узгоджена ціна будинку складала 35000,00 грн., однак коли вона сплатила ці кошти, ОСОБА_1 повідомила їй, що ціна будинку тепер складає 65000,00 грн. Через деякий час відповідач зрозуміла, що не має таких коштів і взяти їх нізвідки. Оскільки у 2019 році її на вулиці почав перевстрівати чоловік ОСОБА_8 , який погрожував їй виселенням, якщо вона повністю не сплатить гроші за будинок, то вона вимушена була виїхати з будинку.

ОСОБА_3 заперечила, що на час її заїзду у домоволодіння ОСОБА_1 у дворі були вагонетка, ємність металева на 10 кубів для води, пусковий двигун, циркулярка, металічна драбина. Стверджувала, що сітку ніхто не чіпав і вона є на подвір`ї, водяний насос також залишався у домоволодінні після її виїзду і був у справному стані.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що жодне майно, заявлене у позові, ОСОБА_6 не передавалося, доказів його перебування на подвір`ї немає, жодних правостановлюючих документів на це майно позивач не надав, вартість майна нічим не доведена, навіть індивідуальних ознак майна встановити неможливо. Підставою для відшкодування шкоди є винні дії особи, однак вина ОСОБА_6 нічим не доведена.

У той же час визнав провину ОСОБА_3 у несплаті своєчасно комунальних платежів, зокрема, за газ і світло.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що є чоловіком позивачки. ОСОБА_3 проживала у будинку, а коли вона виїхала з нього, то вони виявили, що у дворі не було бочки, циркулярки, шахтної вагонки, драбини, забору, інших металевих виробів, а також лишилися борги за комунальні послуги. Насос «Водолій» був поламаний.

Пояснив, що все це майно придбав його покійний тесть і правовстановлюючих документів на нього немає.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що є рідною сестрою позивачки. Їй відомо, що ОСОБА_3 проживала у батьківській хаті, яка залишилася у спадок після смерті батька і взяла її «на виплату», однак сплатити за будинок всю оговорену суму не змогла, з хати виїхала, наробивши комунальних боргів і кудись поділа майно, що було на подвір`ї 2 драбини, вагонетку, пилораму.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що є знайомою ОСОБА_1 , неодноразово бувала у неї в будинку у с. Маломихайлівка, дати точно не пам`ятає, але ще до вселення ОСОБА_3 до будинку. На подвір`ї на той час бачила бочку на 8 кубів, заборчик металевий для виноградинка, драбини.

Їй відомо зі слів ОСОБА_1 , що ОСОБА_6 збиралася купляти хату, дала аванс, але інші обставин угоди їй невідомі.

Коли у хаті проживала ОСОБА_6 свідок у домоволодінні жодного разу не була,

Останній раз у домоволодінні весною 2020, вже після того, як ОСОБА_6 виїхала, на той момент у дворі вже не було забора і бочки, драбини, циркулярки, двір був неохайний.

Зі слів ОСОБА_1 все це вивезла і кудись поділа ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що був знайомий ще з покійним батьком ОСОБА_1 , ще під час його життя був у нього у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , варив там драбину під хату на горище. На той час у дворі бачив шахтну вагонетку, циркулярку, велику бочку на 10 кубів для води. Після того також неодноразово приїзжав у цей будинок, останній раз був там близько 4 років тому.

Після смерті батька позивачки у тій хаті жодного разу не був, з ОСОБА_6 не спілкувався, про обставини проживання там ОСОБА_6 йому нічого невідомо, які речі і куди поділися також нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

У 2018 році у сусідньому будинку ( АДРЕСА_1 ) поселилася ОСОБА_3 , де проживала якийсь час, яка повідомила свідку, що купила цю хату. Під час проживання ОСОБА_3 у її хаті та на подвір`ї не була, зустрічалися вони лише на огороді, де спілкувалися на різні теми, однак щодо купівлі хати чи проживання в ній не спілкувалися.

Свідок проживає за цією адресою з 1988 року, добре знала і покійного власника будинку, і його доньку, позивача ОСОБА_1 з 1988 року на межі між дворами стояла бочка куба на 3 для води, яка належала старому власнику, нині покійному. Бочка зникла десь у липні-серпні 2019 року, але у той час свідок якраз поїхала відпочивати на море, а коли повернулася, то не побачила бочку. Також не стало вагонетки, куди також заливали воду. Про інше майно нічого не знає і пояснень дати не може.

У 2020 році до неї прийшли працівники поліції, складали якийсь документ, де вона була понятою, питали про бочку та інше майно, вона повідомила працівникам поліції те ж, що й суду.

Під час проживання у домоволодінні ОСОБА_6 не бачила, щоб та щось вивозила, забирала з двору.

Щодо насосу «Водолій» пояснила, що після виїзду ОСОБА_6 з будинку, його купили інші люди і нова власниця будинку ОСОБА_14 якось до неї приходила і жалілася, що насос бере багато електроенергії, після чого викликала майстера і після цього насос перестав робити і сусіди купили собі новий насос.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

29.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір оренди житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 (шість) місяців. Даний договір зареєстрований в книзі реєстрації договорів оренди приміщена за №01 від 29.01.2018 рок виконавчим комітетом Маломихайлівської сільської ради (договір, а. с. 97-98).

Житловий будинок, який є предметом цього договору, належить ОСОБА_1 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 25.07.2017 року державним реєстратором Покровської РДА, реєстраційний номер: 242 (а. с. 3).

Згідно п. 2.3. договору оренди орендар зобов`язується вчасно сплачувати комунальні послуги (природний газ та електроенергію), а згідно п. 3.1.2. договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасної сплати комунальних послуг.

Як вбачається з копії довідки про розмір платежів, виданої ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» наймачеві житла за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 станом на 01.08.2019 року заборгованість за особистим рахунком № НОМЕР_1 за електроенергію складала 2086,72 грн. (а. с. 15).

Як вбачається з копії квитанції від 11.06.2020 ОСОБА_1 сплатила борг за електроенергію у розмірі 2086,72 грн. (разом з банківською комісією 2099,32 грн.) за вказаною адресою станом на 01.08.2019 року (а. с. 16).

Як вбачається з повідомлення від ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість за особистим рахунком № НОМЕР_1 за електроенергію за період грудень 2017 складала 456,10 грн. (а. с. 12).

Як вбачається з копії квитанції від 11.06.2020 ОСОБА_1 сплатила борг за електроенергію у розмірі 456,1 грн. (разом з банківською комісією 462,1 грн.) за вказаною адресою за грудень 2017 (а. с. 13).

Як вбачається з копій повідомлення борг за особовим рахунком № НОМЕР_2 за газопостачання станом на 01.08.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 складав 4349,44 грн. (а. с. 17,18).

Як вбачається з копії квитанції від 11.08.2019 ОСОБА_1 сплатила борг за газопостачання у розмірі 4349,44 грн. (разом з банківською комісією 4375,54 грн.) за вказаною адресою станом на 01.08.2019 року (а. с. 16).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях тощо.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З договору оренди та пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 разом зі членами своєї сім`ї з вересня 2017 по липень 2019 року включно проживала в будинку, належному на праві приватної власності ОСОБА_1 , користувалася будинком, у тому числі електроенергією та природним газом. Внаслідок порушення ОСОБА_6 умов і терміну оплати за комунальні послуги згідно договору оренди станом на 01.08.2019 (день виїзду ОСОБА_6 з найманого приміщення) утворилася заборгованість за електроенергію на загальну суму 2561,42 грн. і за газопостачання у розмірі 4375,54 грн. (враховуючи суму банківської комісії).

Факт наявної заборгованості та її розмір сторони в судовому засіданні не оспорювали, відповідач визнала позов в частині відшкодування нею витрат, які поніс позивач, ОСОБА_1 , сплативши замість ОСОБА_3 за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже позивачем доведено, що саме неправомірними діями відповідача, які виразилися у несплати комунальних платежів за користування електроенергією та газом в будинку, який орендував відповідач у позивача, останньому завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи.

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача у завданні йому збитків, які поніс позивач, будучі вимушений сплатити комунальні послуги замість відповідача ОСОБА_3 і вважає за потрібне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6936,96 грн. в якості відшкодування понесених збитків.

У той же час суд відхиляє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 52950,00 грн. як відшкодування збитків, які складаються з вартості вагонетки шахтної вартістю 4000,00 грн., ємності металічної вартістю 25000,00 грн., пускового двигуна вартістю 17900,00 грн., циркулярки вартістю 2500,00 грн., металічної драбини вартістю 1450,00 грн., огорожі 15 метрів із алюмінієвої сітки «рабиця» вартістю 2100,00 грн., всього на загальну суму 52950,00 грн., а також стягнення 7688,00 грн. за приведення у непридатний стан водяного насосу «Водолій» з наступних підстав.

Питання про відшкодування шкоди регулюються главою 82 Цивільного кодексу України, такі зобов`язання виникають не за договорами, а внаслідок завдання шкоди (деліктні зобов`язання). Залежно від об`єкта розрізняють деліктну відповідальність за завдання шкоди майну та деліктну відповідальність за завдання шкоди особі.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Частина 1 ст. 1166 ЦКУ передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦКУ особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (ст. 181 ЦК України).

Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ст. 184 ЦК України).

Як вбачається із предмету позову, обґрунтування позову, позивач вважає, що відповідач розпорядилась на власний розсуд і знищила належне позивачу рухоме індивідуальне майно - вагонетку шахтну, ємність металеву, пусковий двигун, циркулярку, металеву драбину, огорожу 15 метрів із алюмінієвої сітки «рабиця».

Однак на підтвердження наявності цих речей на подвір`ї будинку та їх вартості позивач не надав суду належних і допустимих доказів договорів, чеків, накладних, фотографій, актів оцінки, висновків експертів, інших письмових документів, з яких суд міг би встановити обставини придбання цих речей у власність позивачем, їх наявності на подвір`ї домоволодіння станом на 2017 рік, їх вартості.

Договір оренди, укладений сторонами, не містить жодної згадки, що зазначені речі передаються в користування орендареві, будь-які інші договори (схову, зберігання), акти приймання-передачі в матеріалах справи відсутні і сторонами суду не надані.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Показання свідків носять фрагментарний характер, оскільки свідок ОСОБА_13 підтверджує наявність на межі домоволодінь бочки для води і вагонетки до липня 2019 року, однак стосовно наявності чи відсутності на подвір`ї іншого майна двигуна, циркулярки, драбини їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_12 показав, що бачив на подвір`ї по АДРЕСА_1 шахтну вагонетку, циркулярку, велику бочку на 10 кубів для води, однак останній раз був у домоволодінні 4 роки тому, тобто, у 2016, на початку 2017 року, ще за життя померлого батька позивачки і більше там не бував.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що була в будинку до вселення ОСОБА_3 і бачила бочку, заборчик металевий, драбини, іншого майна не пам`ятає.

Свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_9 є родичами позивача, тому суд не може покладатися лише на їх свідчення.

З пояснень свідків також неможливо встановити індивідуальні ознаки речей, їх склад, вартість тощо.

На підтвердження вартості речей позивач надав роздруківки з сайтів мережі «Інтернет» із зображенням аналогічних, за твердженням сторони позивача, предметів з ціною їх продажу (а. с. 5-11).

Суд відхиляє ці докази як неналежні і недопустимі, оскільки з матеріалів справи неможливо встановити чи дійсно ці речі аналогічні за своїми властивостями, складом, цінністю тим, які реалізуються іншими особами через мережу «Інтернет», отже, в таким спосіб неможливо встановити вартість цих речей.

Жоден зі свідків не показав, що йому відомі обставини знищення (відчуження) саме ОСОБА_3 або членами її сім`ї зазначених речей.

Жодних належних і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_3 або члени її сім`ї знищили майно позивача - вагонетку шахтну, ємність металеву, пусковий двигун, циркулярку, металеву драбину, огорожу 15 метрів із алюмінієвої сітки «рабиця» суду не надано.

Таким чином, позивач не довів в судовому засіданні, що 1) вказані речі заявленої вартості перебували на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_1 на момент вселення туди відповідачки; 2) вартість цих речей складала заявлену позивачем; 3) відповідачка та/або члени її сім`ї знищили чи в інший спосіб розпорядилися цим майном.

Стосовно приведеного відповідачем у непридатний стан насоса «Водолій» - твердження позивача в цій частині спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , яка стверджувала, що новий господар будинку використовував цей насос після виїзду з будинку ОСОБА_6 , він був у справному стані і поламався вже після того, як ОСОБА_6 покинула будинок. Окрім того, як вбачається з її пояснень, цей насос був переданий ОСОБА_1 новому господарю після продажу будинку і на час подачі позову до суду вже ОСОБА_1 не належав, том у і в цій частині позов підлягає відхиленню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із зазначеного, у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 86,31 грн. сплаченого судового збору, який розраховується наступним чином: 6936,96 грн. /67574,88 грн. х 840,80 = 86,31 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 16, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6936,96 грн. (шість тисяч дев`ятсот тридцять шість гривень 96 коп.) гривень, які складаються з: суми заборгованості за електроенергію за грудень 2017 року і банківської комісії у розмірі 462,10 грн.; суми заборгованості за електроенергію і банківської комісії за період з січня по липень 2019 року у розмірі 2099,32 грн.; суми заборгованості за газопостачання і банківської комісії у розмірі 4375,54 грн.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_3 на користь позивача, ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 86,31 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 09 лютого 2021 року.

Суддя О.В. Чорна