Справа пр. № 2/756/1655/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шлапака Р.О.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представники відповідача - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тодорович Ольга Леонідівна, про визнання недійсним та скасування заповіту, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л., про визнання недійсним та скасування заповіту.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_6 .

На випадок свої смерті ОСОБА_6 30 березня 2009 року склала заповіт, яким заповіла усе належне їй на праві власності майно відповідачеві ОСОБА_5 , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 429.

Як стверджував позивач, за життя спадкодавець жодного разу не повідомляла про складення заповіту на користь ОСОБА_5 чи бажання скласти такий заповіт.

У позовній заяві ОСОБА_4 вказав на те, що ОСОБА_6 через власний психічний та емоційний стан не могла при складенні заповіту усвідомлювати значення своїх дій.

З огляду на це позивач просив суд визнати недійсним та скасувати заповіт від 30 березня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 429.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_5 зазначила, що рішення ОСОБА_6 заповісти усе майно відповідачеві було зваженим та ретельно обміркованим та відповідало їй внутрішній волі. Також ОСОБА_5 вказала, що на час складення оскаржуваного заповіту її сестра ОСОБА_6 не страждала на будь-які захворювання, які унеможливлювали усвідомлення нею значення своїх дій та/або керування ними.

З цих підстав відповідач просила суд відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог.

Третя особа пояснення щодо позову чи відзиву до суду не подала.

У судовому засіданні представник позивача зазначила, що у неї немає сумнівів у здатності ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складення оспорюваного заповіту, проте наголосила на тому, що ОСОБА_6 знищила її примірник заповіту, реалізувавши таким чином своє волевиявлення на скасування заповіту.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову з мотивів, наведених у відзиві.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. в судове засідання в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, надіслала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши вступні слова представників сторін, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 грудня 2019 року серії НОМЕР_1 (а. с. 134).

Позивач є рідним братом ОСОБА_6 , а відповідач - її рідною сестрою.

Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Ч. 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

На випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла все належне їй за життя майно відповідачеві ОСОБА_5 , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 429 (а. с. 190).

Згідно зі ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет та підстава позову зазначаються позивачем у позовній заяві.

Предметом позову ОСОБА_4 є визнання недійсним заповіту від 30 березня 2009 року, складеного ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 429.

Покликаючись на норму ст. 225 ЦК України, підставою позову ОСОБА_4 у своїй позовній заяві визначив те, що заповідач страждала на серцево-судинне захворювання, гіпертонію, а тому змушена була вживати ліки. Ці хвороби, на думку позивача, впливали на виконавчі функції ОСОБА_6 , унаслідок чого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на момент вчинення оспорюваного правочину.

Жодних інших підстав позову, окрім наведених вище, ОСОБА_4 у позовній заяві не зазначив.

Таким чином, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд вирішує спір, виходячи з підстави позову, зазначеної ОСОБА_4 у позовній заяві.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсними з підстави, передбаченої ст. 225 ЦК України, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд згідно зі ст. 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Cт. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров`я, а саме, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину робиться, насамперед, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2019 року у справі № 183/6027/14).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Зважаючи на те, що ні позивачем, ні його представником не було подано до суду клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи для з`ясування, чи могла ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на час складення нею заповіту від 30 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 429, суд роз`яснив представнику позивача її право заявити таке клопотання у судовому засіданні. Однак представник позивача не скористалась правом заявити клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи.

Жоден з допитаних у судовому засіданні свідків не висловив сумнівів у здатності ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати на час складення нею оспорюваного заповіту. Відсутні і письмові докази, які б підтверджували таку обставину.

З огляду на викладене, суд вважає не доведеним той факт, що заповідач ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на час складення нею заповіту від 30 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 429.

За положеннями ч. 1 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Порядок скасування чи зміни заповіту регламентується п. 6 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Так, нормою указаного підзаконного нормативно-правового акта передбачено, що нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також за наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповітів. Якщо заповідач подасть примірник заповіту, що є у нього, то напис про зміну чи скасування заповіту робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою (коли заповіт скасовується заявою) додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві. Справжність підпису на заяві про скасування або зміну заповіту має бути нотаріально засвідчена.

Отже, знищення ОСОБА_6 її примірника заповіту не свідчить, що він був скасований заповідачем у встановленому законодавством порядку.

Зважаючи на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_4 у задоовленні його позову.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тодорович Ольга Леонідівна, про визнання недійсним та скасування заповіту - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2021 року.