ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2725/21 Справа № 212/6952/20 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги Меланчука Ігоря Віталійовича, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 18 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 21 березня 2006 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 21 лютого 2006 року та 20 березня 2007 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 17 березня 2008 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. При наступних переоглядах висновками МСЕК від 23 лютого 2010 року та 12 березня 2012 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 25 березня 2014 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, безстроково.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички, тому просив суд стягнути з відповідача 188 920 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача 39 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не враховано глибину моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманого ним професійного захворювання, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК.

Представник позивача вказує на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя. Внаслідок професійного захворювання, отриманого на підприємстві відповідача позивач постійно відчуває біль та важкість в грудній клітині, задишку при незначному фізичному навантаженні, турбує сильний кашель, який порушує сон позивача в нічний час, що призводить до перебування позивача в стані напруженості та зниження уваги.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не є правонаступником Тресту «Кривбасшахтобуд», тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на даному підприємстві.

Крім того, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» звертає увагу на те, що позивач працював в шкідливих умовах праці 12 років, та з них лише 2 роки на Тресті «Кривбасшахтобуд».

Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач зазначає про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу представника залишити без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1989 року працював на посаді електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання в підземних умовах ШБУ-3 тресту «Кривбасшахтобуд» ВО Кривбасруда, правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с. 55-56).

Відповідно до п. 16 Акту №3-3 розслідування хронічного професійного захворювання від 06 березня 2006 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він підпадав впливу пилу підвищеної концентрації (а.с. 18).

Згідно п.17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є вплив запиленості повітря робочої зони, що перевищувала норми ГДК (а.с. 18).

Висновком МСЕК від 21 березня 2006 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 11).

При наступному переогляді висновком МСЕК 20 березня 2007 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 11-зворот).

Висновком МСЕК від 17 березня 2008 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 12).

При наступних переоглядах висновками МСЕК від 23 лютого 2010 року та 12 березня 2012 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 14-15).

Висновком МСЕК від 25 березня 2014 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 13).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, зокрема, на підприємстві відповідача і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 16 Акту №3-3 розслідування хронічного професійного захворювання від 06 березня 2006 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він підпадав впливу пилу підвищеної концентрації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яким було допущено перевищення запиленості повітря робочої зони.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником Тресту «Кривбасшахтобуд», тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на даному підприємстві»колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до п. 2.2 Наказу № 387 від 13 листопада 1987 року Виробниче об`єднання «Кривбасруда», на базі дільниць, в тому числі й відділів капітального будівництва, створено трест «Кривбасшахтобуд», який ввійшов до складу Виробничого об`єднання «Кривбасруда». Наказом Мінпромполітики України від 20 липня 1998 року № 263 Виробниче об`єднання «Кривбасруда» перейменоване в «Криворізькій Державний залізорудний комбінат».

Таким чином, професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах, зокрема, з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого в цьому випадку роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдає йому моральних страждань. Отже, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» несе обов`язок по відшкодуванню завданої позивачу моральної шкоди.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач працював в шкідливих умовах праці 12 років, та з них лише 2 роки на Тресті «Кривбасшахтобуд», оскільки як вбачається з Акту №3-3 розслідування хронічного професійного захворювання від 06 березня 2006 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він підпадав впливу пилу підвищеної концентрації. Згідно п.17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є вплив запиленості повітря робочої зони, що перевищувала норми ГДК, яке виникло у зв`язку з порушенням керівництвом, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, період роботи позивача на підприємстві відповідача .

У зв`язку з чим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг представника позивача та відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя. Внаслідок професійного захворювання, отриманого, зокрема, на підприємстві відповідача позивач постійно відчуває біль та важкість в грудній клітині, задишку при незначному фізичному навантаженні, турбує сильний кашель, який порушує сон позивача в нічний час, що призводить до перебування позивача в стані напруженості та зниження уваги.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, період роботи позивача, зокрема, на підприємстві відповідача у шкідливих умовах в період з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1989 року, тобто 1 рік 11 місяців із загального періоду роботи у шкідливих умовах 12 років, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 39 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Меланчука Ігоря Віталійовича, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: