РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/241/19

Провадження №2/568/299/21

09 лютого 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

судді Сільман А.О.

секретаря судового засідання Саган В.В.

за участю представника позивача адвоката Прядуна О.М.

розглянувши у підготовчому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в Радивилівський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку, зареєстрований, але не проживає з 06.01.2015 р. відповідач (колишній чоловік).

Зазначає, що реєстрація відповідача створює значні незручності, як власнику житла.

Ухвалою Радивилівського районного суду від 28.03.19 р. (суддя Панчук М.В.) позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання у справі № 568/241/19 на 09.08.19р.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 року справу №568/241/19 передано на розгляд судді Радивилівського районного суду Сільман А.О.

Ухвалою від 23.12.2020 р. позовну заяву прийнято до провадження суддею Сільман А.О.

В судове засідання призначене на 20.01.2021 р. та 09.02.2021 р. відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заяв, клопотань до суду від відповідача не надходило, правом на подання відзиву не скористався.

Ухвалою від 09.02.2021 р. на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України, проведено заочний розгляд справи № 568/273/19.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору дарування від 30.04.2009 р. позивач отримала безоплатно у власність житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З договору вбачається, що право власності на предмет договору у позивача виникло з моменту його прийняття - одержання примірнику договору після ноторіального посвідчення.

Договір посвідчений приватним нотаріусом 30.04.2009 р.

На підставі договору дарування, проведено державну реєстрацію права приватної власності об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), частка 1/1.

А відтак, суд дійшов висновку, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 . належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно довідки КП "Комунальник" Радивилівської міської ради, за вказаною адресою зареєстрований, в тому числі ОСОБА_2 .

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 17.01.2018 р. у справі № 568/349/17 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24.10.2013 р. відділом державної раєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом № 105.

Згідно актів обстеження будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 від 14.11.2018р., 20.11.2018р., 28.11.2018 р., складені Радивилівською міською радою, зареєстрований, але не мешкає більше 4 років ОСОБА_2 , у приміщенні відсутні особисті речі відповідача, місцезнаходження його невідоме (а.с. 14-16).

Крім того, згідно актів обстеження комісії Радивилівською міської ради від 29.01.2021р., від 04.02.2021 р. , ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . більше 5 років, місцезнаходження його невідоме.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У статті 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі.

Непорушність права власності закріплено також статтею 321 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Під час розгляду справи, встановлено, що відповідач з 2015 року не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час не є членом сім`ї власника будинку, договору на користування житлом з власником будинку не укладав, реєстрація відповідача за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню позивачем своїм майном.

Відповідно до вимог частини другої ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування житловим приміщенням підлягає припиненню відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо позбавлення права користування спірним приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житлом будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 768,4 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Радивидівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

повний текст рішення виготовлений 09.02.2021 р.

Суддя А.О. Сільман