КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/4783/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Пальчика М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Реви Людмили Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року у складі судді Андрейчука Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом та з урахуванням змін та доповнень, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь неотриманий ним дохід від здачі в оренду частини квартири АДРЕСА_1 за період з 31 жовтня 2015 року до 31 травня 2020 року у сумі 258 800 грн., а з ОСОБА_4 за період з 01 квітня 2014року по 30 жовтня 2015року - у сумі 63 175 грн.

Позов обґрунтовано тим, згідно договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 05.04.2013 року, ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКЕ № 240894 від 01.03.2008 року, реєстраційний номер 2-1912.

Починаючи з 01.04.2014 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 без його згоди було укладено договори оренди квартири АДРЕСА_1 . За вказаними договорами в період з 01.04.2014 по 01.04.2015 року ОСОБА_2 отримала дохід у вигляді орендної плати в розмірі 192 350 грн.

Вказує, що домовленості про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю між позивачем та відповідачем не існує, а тому ОСОБА_1 має право на отримання доходів ОСОБА_2 від передачі в оренду іншим особам квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у їхній спільній частковій власності, відповідно до його 1/2 частки у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру.

Згідно інформаційної довідки отриманої 02.07.2016 року з електронного сервісу офіційного сайту Міністерства юстиції України, позивачем було з`ясовано, що 30.10.2015 року на підставі договору дарування. Власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_3 , яка як і попередній власник уклала договори оренди вказаної квартири отримавши від цього дохід.

Позивачем на адресу ОСОБА_2 , направлялася цінною поштовою кореспонденцією вимога про сплату грошових коштів отриманих ОСОБА_2 , проте відповідач вказаної вимоги не виконала.

У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свої прав.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Рева Л.М. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вказано, існування у договорах оренди умови про користування 1/2 частиною квартири, фактичне користування орендарями відповідною частиною квартири, яка не виділена у натурі, ніяким чином не звільняє співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від обов`язку розподілити доходи від оренди начебто 1/2 частини вказаної квартири між ними та іншим співвласником ОСОБА_1 .

Зазначено, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі, достовірні та достатні докази, які підтверджують отримання доходу у вигляді орендної плати ОСОБА_2 (власник квартири до 09.09.2015 року) у період з 01.04.2014 року по 09.09.2015 року від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_3 (власник квартири з 30.10.2015 року) у період з 30.10.2015 року по 31.05.2020 року від ОСОБА_7 .

Також, районним судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано до спірних правовідносин ч.1 ст.358, ст.359 ЦК України від 16.01.2003 року №435-IV, якими передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Войнаровський О.В. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просив рішення районного суду залишити в силі, а апеляційну скаргу, доводи якої є необґрунтованими залишити без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши, адвокатів Лаврика С.В. та Реву Л.М., які просили апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Войнаровського О.В., який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 01 березня 2008 року ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_8 набула у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником згаданої квартири був ОСОБА_9 .

Встановлено, що 30 січня 2012 року 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_9 , було продано з прилюдних торгів ОСОБА_10 , яка 05 квітня 2013року належну їй частку житлового помешкання відчужила позивачеві по справі - ОСОБА_1 (а.с.86 т.1).

Відповідно до справи, 10 вересня 2015 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_11 належну їй на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , який згідно договору дарування від 30 жовтня 2015 року відчужив згадане нерухоме майно на користь ОСОБА_3 .

Порядок володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками визначено не було.

Як убачається зі справи, 01 квітня 2014 року ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) укладено договір оренди житлового приміщення, за умовами якого наймодавець передала наймачеві в строкове платне користування на умовах оренди належні їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 зі строком дії договору - 6 місяців.

Встановлено, що18 жовтня 2014 року ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_12 (орендар) у уклали договір оренди житлового приміщення, за умовами якого наймодавець передала наймачеві в строкове платне користування на умовах оренди 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на праві власності зі троком дії договору - 6 місяців (а.с.103 т.2).

З урахування додаткової угоди № 1 від 01 січня 2015 року сторони продовжили дію договору оренди до 31 грудня 2016 року.

Відповідно до справи, 01 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 було укладено договір, за умовами якого ОСОБА_3 надала ОСОБА_14 право безоплатного тимчасового проживання у належній їй на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а також право передачі у платне чи безоплатне користування третій особі указаного майна (а.с.135,136 т1).

Додатковою угодою № 1 від 31 жовтня 2018 року продовжено дію договору від 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2019 року, а додатковою угодою від 02 січня 2020 року - до 31 грудня 2020 року (а.с.68 т.2).

Встановлено, що на підставі договору від 01 листопада 2015 року ОСОБА_13 неодноразово продовжувала дію договору оренди 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між нею та ОСОБА_7 .

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частиною першою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі статтею 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною першою статті 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Ухвалюючи по справі рішення, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги в частині стягнення 1/2 частини доходу, отриманого відповідачем від здачі в оренду квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зміст долученого до справи договору оренди свідчить про передачу ОСОБА_2 в оренду 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до п.1.1 договору оренди квартири сторони домовились, що орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування Ѕ квартири АДРЕСА_2 .

Пунктом 2 договору визначено правові підстави ОСОБА_2 на розпорядження та передачу в оренду саме Ѕ частини квартири (а.с.77 т.1).

Згідно ст. 204 ЦК України вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Встановлено, що указаний договір про передачу в оренду Ѕ частини квартири ніким не оспорено, недійсним не визнано.

Позивачем не долучено до справи доказів на підтвердження того, що відповідачі за період з 01 квітня 2014 року до 31 травня 2020 року отримували дохід від здачі в оренду усієї квартири.

Цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що доказом можуть лише показання, надані свідком, який був безпосередньо допитаний у судовому засіданні. Пояснення, надані особою у письмовій формі, можуть бути письмовим доказом у справі за умови, якщо вони подані до суду стороною чи третьої особою у справі. Особи, які є не сторонами чи іншими учасниками справи, права на подання доказів не мають (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Долучену до справи позивачем нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_15 про оренду ним квартири, а не її частини, а також додаткову угоду №1 від 18.10.2014року судом у рішенні дана належна оцінка.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно договору, ОСОБА_15 в оренду отримав Ѕ частину квартири, а не квартиру в цілому, в той час як додаткова угода містить доповнення до основного договору та передбачає лише зміну строку його дії.

З огляду на викладене, пояснення ОСОБА_15 про користування помешканням в цілому, по справі правового значення не має й на суть прийнятого рішення не впливає.

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_6 підтвердив про користування ним під час оренди лише половиною квартири, як обумовлено у договорі.

Відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Реви Людмили Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: