Номер провадження 22-ц/804/269/21
Номер провадження 22-ц/804/269/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №219/13934/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Артемівським міськрайонним судом Донецької області у 2009 році було постановлено рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на одну дитину на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Він добровільно надавав кошти відповідачу на утримання дитини. Після того, як відповідач поїхала на заробітки в інше місто, починаючи з 2011 року, неповнолітня дитина проживала з бабусею, матір`ю відповідача ОСОБА_4 , якій позивач передавав грошові кошти на утримання дитини, про що маються відповідні розписки.

Просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам нарахованим на підставі виконавчого листа виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області по справі №2-2578-2009 за період з 10 червня 2011 року по 01 січня 2015 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №57675435, з примусового виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2009 року (справа № 2-2578-2009), в сумі 6400 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року в частині задоволених позовних вимог, та ухвалите нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач не оскаржував дії державного виконавця, щодо не зарахування сплачених бабусі коштів в рахунок аліментів.

В матеріалах справи відсутня довіреність або будь-який документ, який би уповноважував бабусю отримувати аліменти замість матері дитини, яка була єдиним стягувачем у виконавчому провадженні.

Сплачені позивачем в добровільному порядку грошові кошти на загальну суму 6400 гривень, які позивач передавав протягом 2012-2014 років бабусі дитини ОСОБА_4 згідно розписок, можна розцінювати лише як грошову допомогу своїй дитині, які добровільно надавались позивачем понад аліментні зобов`язання та до складу аліментів, які мали сплачуватись на користь відповідача, зараховуватись не можуть.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підтвердження унеможливлення належного виконання рішення про стягнення з нього аліментів, що стало причиною заборгованості.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2009 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину, починаючи з 22 лютого 2009 року.

З розписок вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на утримання онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30 січня 2012 року у розмірі 2400,00 гривень за період з серпня 2011 року по січень 2012 року; 24 березня 2012 року у розмірі 800 гривень за період з лютого по березень 2012 рік; 10 травня 2012 року у розмірі 800 гривень за період з квітень по травень 2012 рік; 1200,00 гривень за період з червня по серпень 2012 рік; 400 гривень за вересень 2012 рік; 1200,00 гривень за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року; 800,00 гривень за період з лютого 2013 року по червень 2014 року.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №57675435 від 14 листопада 2018 року на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа Артемівського міськрайонного суду Донецької області №2-2578-2009, 6/219/112/2018 від 10 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторонами виконавчого провадження є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З розрахунку заборгованості державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 01 червня 2020 року вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 на утримання дитини станом на 01 червня 2020 року складає 9832,32 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які надавалися ОСОБА_4 отримувалися останньою саме як аліменти на дитину ОСОБА_6 , який фактично проживав разом з ОСОБА_4 та на утримання якого були необхідні загальні витрати, з розписок написаних позивачу вбачається, що ОСОБА_4 отримувала грошові кошти від позивача саме як аліменти, а тому, суд розцінює отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 6400 гривень, саме як аліментні виплати. Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини в сумі 6400 гривень.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

На підставі вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

Сторони мають дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2009 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину, починаючи з 22 лютого 2009 року.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №57675435 від 14 листопада 2018 року на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа Артемівського міськрайонного суду Донецької області №2-2578-2009, 6/219/112/2018 від 10 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторонами виконавчого провадження є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Із розрахунку заборгованості державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 01 червня 2020 року вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 на утримання дитини станом на 01 червня 2020 року складає 9832,32 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно із положеннями ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу даної норми слідує, що істотними обставинами, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, можуть бути лише ті, які стали причиною (однією з причин) виникнення такої заборгованості. Інші обставини, які не мають жодного відношення до виникнення заборгованості за аліментами, не можуть бути підставою для зменшення розміру такої заборгованості або звільнення від її сплати.

З розписок вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на утримання онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 30 січня 2012 року у розмірі 2400,00 гривень за період з серпня 2011 року по січень 2012 року; 24 березня 2012 року у розмірі 800 гривень за період з лютого по березень 2012 рік; 10 травня 2012 року у розмірі 800 гривень за період з квітень по травень 2012 рік; 1200,00 гривень за період з червня по серпень 2012 рік; 400 гривень за вересень 2012 рік; 1200,00 гривень за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року; 800,00 гривень за період з лютого 2013 року по червень 2014 року.

Відповідно до положень статті 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із частини 1, 2 статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір сплату аліментів чи договір про припинення сплати аліментів не укладався і нотаріально не посвідчувався та в процесі виконання рішення суду між стягувачем і боржником мирова угода щодо припинення аліментів також не укладалась.

Враховуючи, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №57675435 від 14 листопада 2018 року на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа Артемівського міськрайонного суду Донецької області №2-2578-2009, 6/219/112/2018 від 10 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторонами виконавчого провадження є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене, суд вважає, що сплата аліментів в добровільному порядку може відбуватися на підставі відповідного договору укладеного в письмовій формі та посвідченого нотаріально, та жодним чином не на підставі розписок бабусі, яка не є стороною виконавчого провадження, та без урахуванням рішення суду про стягнення аліментів.

В даному випадку суд не приймає до уваги надані позивачем розписки, оскільки вони містять відомості про отримання бабусею, яка не є стороною виконавчого провадження, грошей від позивача, факт отримання відповідачем щомісячно аліментів на дитину на підставі розписок ОСОБА_4 не визнається, отже дані обставини не можуть вважатися виконанням обов`язку щодо належного утримання дитини на підставі рішення суду про стягнення аліментів, оскільки не відповідають вимогам ст. 180 СК України.

Отже доводи апеляційної скарги, що сплачені позивачем в добровільному порядку грошові кошти на загальну суму 6400 гривень, які позивач передавав протягом 2012-2014 років бабусі дитини ОСОБА_4 згідно розписок, можна розцінювати лише як грошову допомогу своїй дитині, яка добровільно надавались позивачем понад аліментні зобов`язання та до складу аліментів, які мали сплачуватись на користь відповідача, зараховуватись не можуть, є обґрунтовані.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливий мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини в сумі 6400 гривень, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 гривень.

Керуючись ст. 369, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1057,20 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська