Номер провадження: 22-ц/813/3924/21
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Ващенко Л.Г.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 березня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про захист права власності, шляхом звільнення майна з-під арешту,

встановив:

11 листопада 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, в якому просив зняти арешт з майна ПАТ «Дельта банк» - квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 34,1, кв.м., який накладено 27.11.2008 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН № 383525 від 25.11.2008 року, номер запису про обтяження: 29522354.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обгрунтовував свої позовні вимоги тим, що 12.12.2018 року на підставі заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01.06.2016 по справі № 522/18594/15-ц зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта банк» на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 34,1 кв.м., номер запису про право власності 29522295 від 12.12.2018 р.

На підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 162321314, 04.04.2019 року ПАТ «Дельта Банк» стало відомо, що 27.11.2008 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН № 383525 від 25.11.2008р., якою накладено арешт на нерухоме майно, що належало ОСОБА_1 , в тому числі на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 34,1 кв.м., номер запису про обтяження: 29522354.

Посилаючись на те, що наявність зазначеного арешту майна ПАТ «Дельта Банк» порушує його право на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в частині реалізації зазначеного майна, з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, що призводить до перешкоджання здійснення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладених на нього законом обов`язків, у тому числі дотримання процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» позивач звернувся з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18 березня 2020 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» було задоволено.

Знято арешт з майна - квартири, яка належить на праві власності ПАТ «Дельта Банк», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 34,1, кв.м., який накладено 27.11.2008 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН № 383525 від 25.11.2008 року, номер запису про обтяження: 29522354.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) ставить питання про скасування заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 березня 2020 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 27.01.2021 року, на 15.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 96-102).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.106), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 05.02.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що на підставі заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01.06.2016 по справі № 522/18594/15-ц, 12.12.2018 року за ПАТ «Дельта Банк» було зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 34,1 кв.м., номер запису про право власності 29522295 від 12.12.2018.

04.04.2019 року ПАТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 162321314 стало відомо, що 27.11.2008 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН № 383525 від 25.11.2008, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належало ОСОБА_1 , в тому числі на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 34,1 кв.м., номер запису про обтяження: 29522354.

Посилаючись на те, що наявність зазначеного арешту майна ПАТ «Дельта Банк» порушує його право на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в частині реалізації зазначеного майна з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, що призводить до перешкоджання здійснення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладених на нього законом обов`язків, у тому числі дотримання процедури ліквідації АТ «Дельта Банк».

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надав суду свій письмовий відзив, згідно якого вказав, що починаючи з 22.11.2008 року на виконанні перебувало виконавче провадження № 10159936 з виконання виконавчого напису № 10 від 15.01.2008 року про звернення стягнення на вказану квартиру, що належало на праві приватної власності ОСОБА_1 за рахунок реалізації якої необхідно погасити вимоги АТ «УкрСиббанк» у розмірі 189561,22 грн.

Саме в рамках вказаного виконавчого провадження і було накладено арешт на спірну квартиру.

31.12.2009 року державним виконавцем було винесено постанову про завершення виконавчого провадження на підставі п. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 1999 року.

Однак, оскільки виконавчий збір боржником ОСОБА_1 сплачено не було, то арешт на спірну квартиру залишається до теперішнього часу.

Крім того, представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області просив застосувати до спірних правовідносин трирічний строк позовної давності.

Також представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вказав, що виконавче провадження № 10159936 було знищено через закінчення трирічного строку його зберігання (а.с.45-46).

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд обгрунтовано вказав, що у відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Крім того, згідно ст. 1 та ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленого цим Законом. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

При цьому суд обгрунтовано виходив із того, що спірна квартира була передана АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором на підставі договору іпотеки від 23.02.2007 року. Разом з тим, постанова про арешт майна боржника була винесена відповідачем 25.11.2008 року та обтяження було зареєстровано в реєстрі 27.11.2008 року, тобто після реєстрації іпотеки.

Суд також обгрунтовано вказав, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181, «Про початок процедури ліквідації ПAT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

У відповідності до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Тобто, суд вказав, що у відповідності до вищевказаного Закону України ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону, який є спеціальним в «мовах роботи неплатоспроможних банків». За змістом п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку, втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що наявність зазначеного арешту на майно ПАТ «Дельта Банк» порушує його право як власника на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, а тому зазначені обставини є підставою для задоволення позовних вимог та зняття арешту з майна квартири АДРЕСА_2 , яка на час розгляду справи належить на праві власності ПАТ «Дельта Банк».

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то суд обгрунтовано зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тому, оскільки Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не є стороною у справі, його заява про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як було вказано вище, власником спірного житлового приміщення ПАТ «Дельта Банк» став лише 12.12.2018 року, тобто після здійснення державної реєстрації права власності «ПАТ «Дельта Банк» на спірну кватиру, як то передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК України, а тому строк позовної давності для захисту своїх прав ним не є пропущеним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Вирішуючи питання по розподіл між сторонам судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2020 року заявнику апеляційної скарги - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), було відстрочено сплату судового збору в розмірі 2881,50 грн. до ухвалення рішення по справі (а.с.87-88).

Враховуючи, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія судів вважає за необхідне стягнути з заявника апеляційної скарги на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2881,50 грн. за реквізитами Одеського апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) , на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню 50 копійок) за наступними реквізитами Одеського апеляційного суду:

Отримувач коштів - УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - UA0015007

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу - *;101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.Г. Ващенко

О.С. Комлева