РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/11065/20

Провадження № 22-ц/4815/131/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

учасники справи:

позивач Рівненська обласна державна адміністрація,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Рівненської обласної державної адміністрації на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року складі судді Бучко Т. М., постановлене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Рівненська обласна державна адміністрація звернулася з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року стягнуто з Рівненської обласної державної адміністрації на користь відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2017 року по 17 квітня 2019 року у розмірі 235 266,86 грн (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати їх працівнику) та суму судового збору в розмірі 640 грн. На виконання рішення Рівненською обласною державною адміністрацією видано розпорядження про виконання судового рішення та виплату вказаних коштів. Платіжним дорученням від 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 235 266,86 грн, а також сплачено до бюджету під час виплати податок з доходів фізичних осіб в сумі 52 606,25 грн та військовий збір в сумі 4 383,85 грн. Однак, враховуючи Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідачу необхідно було виплатити на виконання рішення суду заробітну плату в сумі 189 389,83 грн з вирахуванням податку з доходів фізичних осіб в сумі 42 348,03 грн та військового збору в сумі 3 529 грн. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року стягнуто з Рівненської обласної державної адміністрації на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення про його поновлення на роботі за період з 18 квітня 2019 року по 16 вересня 2019 року в розмірі 67031,34 грн та судові витрати в сумі 3000 грн. На виконання рішення, враховуючи здійснену переплату на 56 990,10 грн за попереднім рішенням, Рівненською обласною державною адміністрацією видано розпорядження про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 10 041,27 грн та судові витрати в розмірі 3000 грн. Платіжним дорученням від 11 березня 2020 року відповідачу перераховано кошти в сумі 8 083,22 грн та сплачено до бюджету податок з доходу фізичних осіб в сумі 1807,41 грн та військовий збір в сумі 150,64 грн. Підстави такого нарахування у зв`язку з рахунковою помилкою роз`яснювались відповідачу, однак на вимогу Державної казначейської служби Рівненською обласною державною адміністрацією, виходячи з платіжних доручень від 2 квітня 2020 року та 3 квітня 2020 року, сплачено 23765,13 грн та 35182,99 грн відповідно. Тобто, всього відповідачем набуто без достатньої правової підстави 58 943,12 грн.. Доводить, що Рівненська обласна державна адміністрація при виконанні рішення суду від 17 квітня 2019 року здійснила рахункову помилку. Відповідач знав про цю помилку та про те, що при виконанні рішення суду від 30 січня 2020 року Рівненська ОДА скоригувала виплати з метою уникнення судових справ про повернення безпідставно набутих коштів, однак своїми недобросовісними діями направив документи в органи казначейської служби для безспірного списання коштів з рахунків облдержадміністрації. Просила суд стягнути з відповідача кошти в сумі 58 948,12 грн як такі, що набуті ним без достатньої правової підстави, та судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження безпідставного набуття грошових коштів під час виконання судових рішень про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок недобросовісних дій отримувача та рахункової помилки.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставин справи, Рівненська обласна державна адміністрація оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що отримані відповідачем платежі не відносяться до фонду заробітної плати, а тому судом помилково застосовано до спірних правовідносин положення ст. 1215 ЦК України. При цьому покликається на ст. 1212 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала ; положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Пояснює, що в діях Рівненської обласної державної адміністрації наявна рахункова помилка, зумовлена тим, що бухгалтерія облдержадміністрації не зрозуміла,я ким чином необхідно виконувати рішення суду та чи потрібно в даному випадку застосовувати положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, положень ст.ст. 171, 176 Податкового кодексу України. Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 знав про цю розрахункову помилку, допущену Рівненською ОДА, та умисно продовжував вживати заходів щодо примусового стягнення середнього заробітку і діяв недобросовісно, а тому має місце його винна поведінка. Зауважує, що Рівненська облдержадміністрація при виявленні рахункової помилки робила спроби виправити її, однак органи казначейства безспірно стягнути без її воли кошти, які перераховані відповідачу. З наведених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук Віктор Сергійович вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 817/1343/17 ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника голови Рівненської обласної державної адміністрації з 11 листопада 2017 року; стягнуто з Рівненської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2017 року по 17 квітня 2019 року у розмірі 235266 грн. 86 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику) та 640 грн. судового збору.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі № 460/3394/19 стягнуто з Рівненської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період затримки виконання рішення про його поновлення на роботі за період з 18 квітня 2019 року по 16 вересня 2019 року в розмірі 67031 грн. 34 коп. Сума до стягнення зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Розпорядженням в.о. голови Рівненської обласної державної адміністрації № 746 від 22 серпня 2019 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю управління фінансово-господарського забезпечення апарату облдержадміністрації надано вказівку виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 235266 грн. 86 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику) та суму судового збору у розмірі 640 грн..

Платіжним дорученням № 430 від 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 235 266,86 грн., при цьому, податки та інші обов`язкові платежі з вказаної суми утримані не були.

Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації № 24-к від 27 лютого 2020 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року зобов`язано виплатити ОСОБА_1 , враховуючи переплату за попереднім рішенням, середній заробіток в сумі 10 041,27 грн та суму судових витрат в розмірі 3000 грн.

На підставі листа Головного управління державної казначейської служби України в Рівненській області № 07.2-08-06/159 від 27 березня 2020 року про визначення кодів класифікації видатків бюджету та рахунку для здійснення безспірного списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 67031,34 грн та судових витрат в сумі 3000 грн. Рівненською обласною державною адміністрацією платіжними дорученнями № 30124918 від 02 квітня 2020 року та № 30322014 від 03 квітня 2020 року сплачено відповідачу 23765,13 грн та 35182,99 грн відповідно.

Звертаючись до суду з цим позовом, Рівненська обласна державна адміністрація обґрунтовувала свої вимоги тим, що із виплачених ОСОБА_1 на виконання рішень судів сум середнього заробітку мали бути утримані податки та збори в сумі 58 948,12 грн, які утримані не були, а тому набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (збереження) майна виникають за наявності трьох умов: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Як встановлено судом, на користь ОСОБА_1 судовими рішеннями було стягнуто суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за мінусом відрахованих із цих сум податків та зборів, що видно із текстів цих судових рішень.

Крім того, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 липня 2018 року в справі № 359/10023/16-ц.

Статтею 162 Податкового кодексу України платниками податку визначено: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого згідно з пп.164.2.1 п.164.2 ст.164 Кодексу включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Крім того, доходи, визначені ст.163 Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу).

Згідно пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу і ставку військового збору, встановлену пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.

Відповідно до п.2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Таким чином, юридична особа (роботодавець) при нарахуванні (виплаті) платнику податку - фізичній особі (працівнику) на підставі рішення суду сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу має виконати усі функції податкового агенту, визначені Податковим кодексом України, Законом «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

З огляду на порядок обчислення та спосіб нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то за своєю сутністю та правовим режимом податкового регулювання такий дохід прирівнюється до заробітної плати, отриманої відповідно до умов трудового договору, якщо інше не передбачено законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнуті судовими рішеннями суми на користь ОСОБА_1 не відносяться до заробітної плати спростовуються вищенаведеними нормами закону, а визначена судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає оподаткуванню на загальних підставах як заробітна плата з особливостями, встановленими законом.

Обов`язок нарахування та утримання податків покладається на податкового агента, яким в даному випадку є Рівненська обласна державна адміністрація. Проте, при нарахуванні відповідачу середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу Рівненська обласна державна адміністрація не виконала покладених на неї функцій податкового агента.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови суду першої інстанції у застосуванні до спірних правовідносин положень ст. 1215 ЦК України, яка встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, критично оцінюються апеляційним судом.

Так, відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісність набувача покладається на платника за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Такі висновки щодо застосування ст.1215 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17, від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17, від 03 травня 2018 року у справі № 473/2859/17.

Доводи апеляційної скарги Рівненської обласної державної адміністрації про те, що з її боку при виплаті ОСОБА_1 за судовими рішеннями сум була допущена рахункова помилка, судом відхиляються.

До лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Це може бути отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Покликання апелянта на те, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу була виплачена відповідачу без вирахування податків та зборів тому, що бухгалтерія не зрозуміла, яким чином необхідно виконувати рішення суду, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки резолютивних частинах рішень Рівненського окружного адміністративного суду чітко та однозначно зазначено, що сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику. Помилки державного органу, якою, в даному випадку є неправильне трактування Рівненською обласною державною адміністрацією судового рішення, не можуть виправлятися за рахунок особи, якої вони стосуються, оскільки ризик таких помилок повинен покладатися на сам державний орган.

Посилання апеляційної скарги на те, що з боку отримувача коштів ОСОБА_1 мала місце недобросовісна винна поведінка, яка проявилася в тому, що він знав про цю розрахункову помилку, допущену Рівненською ОДА, та умисно продовжував вживати заходів щодо примусового стягнення середнього заробітку апеляційний суд не бере до уваги. Обставини та матеріали справи свідчать про те, що відповідач в межах визначеного законом порядку виконання рішення суду звертався до органів казначейської служби для безспірного списання коштів з рахунків Рівненської обласної державної адміністрації. не свідчить про недобросовісність останнього, оскільки він лише дотримувався передбаченого законодавством порядку виконання рішення суду. Будь-яких належних і достатніх доказів умисної винної поведінки відповідача, яка призвела до виникнення переплати, позивачем суду не надано.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.