Ухвала

05 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 759/19330/20

провадження № 61-310ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 31 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петрицького 21» про визнання недійсним рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петрицького 21» (далі - ОСББ «Петрицького 21») про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Звільнено заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для надання суду копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва

від 26 листопада 2020 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 грудня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу заявника залишено без руху, надано заявнику строк до 19 лютого

2021 року для сплати судового збору.

На виконання вимог указаної ухвали касаційного суду, ОСОБА_1 у лютому 2021 року надіслав повторну заяву про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, мотивовану тим, що він отримує мінімальну пенсію за віком, яка за її розміром є однаковою із розміром соціальної виплати громадянам, які досягли пенсійного віку, але не мають достатнього трудового стажу для отримання мінімальної пенсії за віком. Конституційний Суд України у Рішенні від 27 лютого 2018 року у справі № 1-р/2018 зазначив, що аналіз відповідних конституційних приписів, положень законодавства про пенсійне забезпечення в Україні дає підстави для висновку, що пенсія - це не дохід, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України. З огляду на наведене, довідка про пенсійні надходження не може включатися у формулу розрахунку порогу 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, визначеного Законом України «Про судовий збір» для вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору, а тому просить Верховний Суд звільнити його від сплати судового збору.

Розглядаючи питання звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року у справі

№ 1-р/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Однією із підстав для визнання неконституційним положення щодо оподаткування пенсій Конституцій Суд України визнав те, що пенсія - це не дохід, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України (підпункт 4.5 пункту 4 мотивувальної частини Рішення).

Разом із тим, зазначене не є підставою для звільнення особи/осіб, які досягли пенсійного віку та/або отримують пенсію за умови настання визначених законом подій, які надають право на пенсію, від сплати судового збору за подання заяв, скарг.

Доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Пенсія (від латинського pensio - платіж) (щомісячне довічне грошове утримання) - форма соціального забезпечення, що полягає у регулярній виплаті державною та недержавними пенсійними фондами коштів непрацездатним громадянам, за умови настання визначених законом подій, які надають право на пенсію.

Правовідносини щодо пенсійного забезпечення регулюються законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про недержавне пенсійне забезпечення».

За змістом статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Слід зауважити, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні вирішував питання щодо відповідності Конституції України положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, зокрема щодо оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, і саме в цьому розрізі вказав на те, що пенсія не є доходом, оскільки реалізація вказаного вище положення Податкового кодексу України створює умови, за яких громадянин, розмір пенсії якого перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), повинен сплачувати податок, а громадянин, розмір пенсії якого є нижчим, звільнений від такого оподаткування.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя. Судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необгрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Разом із тим, ЄСПЛ виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя (справа «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії»).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

При вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору чи його зменшення або відстрочення слід враховувати як фінансову спроможність заявника його сплатити, так і обставини конкретної справи та стадію провадження.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (справа «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» встановлені підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Розмір судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 грудня 2020 року становить 420,40 грн, що не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявника за попередній календарний рік - 2019 (5 відсотків від 23 973,57 грн (загальний розмір нарахованого йому доходу) = 1 198,68 грн).

ОСОБА_1 не надав доказів, за наявності яких суд може звільнити особу від сплати судового збору. Саме по собі посилання на вказівку Конституційного Суду України у Рішенні про те, що пенсія не є доходом в аспекті вирішення питання її оподаткування, не може слугувати підставою для звільнення заявника від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки визнання пенсії одним із видів соціальних виплат у контексті приписів статті 46 Конституції України не свідчить про те, що вона не є матеріальним доходом для відповідних категорій осіб, яким вона призначена.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи наведене, вважаю за необхідне продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги щодо сплати судового збору у розмірі 420,40 грн, визначених ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року до

15 лютого 2021 року.

Керуючись статтями 127, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 грудня

2020 року, до 15 лютого 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали суду, касаційна скарга буде визнана неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик