Провадження №22-ц/824/628/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України, Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні позивач звернулася до суду з позовом до Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України, Київської міської державної адміністрації, Київської міської Ради, в якій просила визнати бездіяльність Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України, Київської міської Ради, Київської міської державної адміністрації такою, що не відповідає чинному законодавству та зобов`язати Київську міську державну адміністрацію вчинити дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року у відкритті провадження за вищевказаним позовом відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, вважає, що вона прийнята з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права при неповноті встановлення судом істотних обставин, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом цивільного права, та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, відтак він підсудний судам загальної юрисдикції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи відмову у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції посилався на те, що заявлені позовні вимоги віднесені до юрисдикції адміністративного судочинства. Заперечуючи проти такої позиції суду першої інстанції апелянт зазначив, що віднесення спору до адміністративного чи цивільного спору не може вирішуватися лише на підставі складу заявлених учасників справи, а має вирішуватися в залежності від виду спірних правовідносин, а саме чи спір є приватноправовим чи публічно-правовим.

Відповідно до рішень Великої Палати Верховного Суду, на які посилався апелянт, зокрема у справах №806/104/16, №815/2551/15,№806/5217/15, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

В рамках даної справи позивач заявляє вимоги до Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України, Київської міської Ради, Київської міської державної адміністрації, які є органами державної влади та органами місцевого самоврядування відповідно. За таких умов за критерієм суб`єктного складу дана справа підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Оскільки предметом спору є визнання протиправною бездіяльність зазначених органів та зобов`язання органу місцевого самоврядування вчинити дії, дана справі відноситься до адміністративної юрисдикції й за критерієм предмету спору.

Стосовно такого критерію віднесення справи до певного виду судочинства як характер спірних правовідносин колегії виходить з наступного:

Згідно із частиною другою статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС, якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

З аналізу заявлених позовних вимог вбачається, що предметом оскарження в цій справі є бездіяльність відповідачів не лише відносно позивача при вирішенні його особистого приватного інтересу, а стосується невизначеного кола осіб, відтак за своїм характером такі спірні правовідносини не можуть вважатися приватноправовими і відносяться до публічно-правових.

Таким чином останній з наведених вище критеріїв розмежування судової юрисдикції також відносить вирішення даної справи до компетенції адміністративних судів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до того, що висновок суду першої інстанції щодо віднесення справи до адміністративної юрисдикції є обґрунтованим. При цьому це не може вважатися обмеженням позивача у праві на судовий захист, оскільки він має право на подальше звернення за вирішенням свого спору до адміністративного суду, як це і встановлено законом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько