Справа № 461/5193/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2702/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Франківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що підставою для повернення позовної заяви стало неусунення позивачем недоліків позовної заяви, а саме неподання квитанції про сплату судового збору в розмірі 908 грн. або документів, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору. Зазначає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції невірно застосував норми Закону України «Про захист прав споживачів» та не врахував, що позов стосується кредитних правовідносин, пред`являвся споживачем фінансових послуг, який звільнений від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки в суді першої інстанції при пред`явленні позову, що пов`язаний з порушенням прав споживача, але й при поданні заяв про забезпечення позову або забезпечення доказів. Вважає, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали про залишення позову без руху, а в подальшому до постановлення ухвали про повернення позовної заяви, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому підлягає скасуванню. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 30 листопада 2021 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 22 листопада 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 30 листопада 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у наданий судом строк позивач не усунув недоліки позовної заяви, а саме, не сплатив судовий збір за подання позову в розмірі 908 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Франківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк тривалістю п`ять днів з дня вручення ухвали судді для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надання квитанції про сплату судового збору в розмірі 908 грн. або документів, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору. Роз`яснено позивачу, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала судді Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року надіслана представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 на електронну адресу, зазначену ним в позовній заяві, та отримана ним 29 червня 2021 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 38).

29 червня 2021 року на виконання вимог ухвали судді Галицького районного суду м.Львова від 22 червня 2021 року про залишення позовної заяви без руху представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав клопотання про забезпечення під час вирішення питання про відкриття провадження у справі прав на доступ до правосуддя, юридичну визначеність та ефективні засоби юридичного захисту, в якому зазначав, що позивач є споживачем фінансових послуг, а відтак звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскаржуючи ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2021 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що позивач є споживачем фінансових послуг, а відтак звільнений від сплати судового збору за подання позову про захист порушених його прав.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійним виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчиненого 14 квітня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 19707, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за період з 30 листопада 2020 року по 03 березня 2021 року включно на загальну суму 25 658.27 грн.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону України «Про нотаріат».

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав.

Враховуючи те, що спір виник з кредитних правовідносин, в яких позивач, що є споживачем фінансових послуг, звернувся до суду за захистом порушених його прав неправомірним, на його думку, стягненням з нього заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, колегія суддів вважає, що він звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що не враховано судом першої інстанції, який безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору і необгрунтовано визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 30.11.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк