Справа № 638/1483/21
Провадження № 2/638/3050/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., розглянувши матеріали позовної заяви представника ОСОБА_1 адвоката Коротенка Олега Івановича до Харківської обласної прокуратури, Головного управління ДПС у Харківській області про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Коротенко Олег Іванович звернувся до суду з позовною заявою до Харківської обласної прокуратури, Головного управління ДПС у Харківській області про зняття арешту з майна, в якій просив суд:

- скасувати арешт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), накладеного 26 грудня 2005 року старшим слідчим прокуратури Харківської області Куніциним А.Ю. під час досудового слідства у кримінальній справі № 19050001 (зареєстроване обтяження № 2739290 від 26 грудня 2005 року);

- виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна запис про обтяження № 2739290 від 26 грудня 2005 року.

Дослідивши матеріали даної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі зважаючи на наступне.

Судом з досліджених матеріалів встановлено, що під час досудового розслідування у кримінальній справі щодо обвинувачення рідного брата позивача - ОСОБА_2 на підставі положень КПК України 1960 року слідчим був накладений арешт на частку квартири, що належить останньому на праві спільної сумісної власності.

Вироком апеляційного суду Харківської області від 09 квітня 2012 року ОСОБА_2 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.5 ст. 186, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вирок набрав законної сили 30 жовтня 2012 року.

Засуджений ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина.

Позивач звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом на частку квартири, що належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2

17 квітня 2020 року державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на частку квартири, що належить ОСОБА_2 з причини зареєстрованого обтяження № 2739290 від 26 грудня 2005 року на підставі постанови прокуратури Харківської області про арешт від 26 грудня 2005 року б/н.

01 червня 2020 року заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Кравцовим В.І. подано заяву про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави всього належного йому майна.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року залишено без задоволення заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Кравцова В.І. про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання за вироком апеляційного суду Харківської області від 09 квітня 2012 року.

ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з клопотання про скасування арешту майна в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України. За результатом даного звернення Харківським апеляційним судом було надано на ім`я останнього лист, відповідно до якого апеляційні суди у зв`язку з прийняттям у 2012 році нової редакції КПК України втратили повноваження щодо вирішення питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, ухвалених ними як судами першої інстанції. Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з даним клопотанням для його вирішення до суду першої інстанції за місцем вчинення злочину, згідно чинного кримінального процесуального законодавства.

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з клопотанням про скасування арешту майна.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна повернуто ОСОБА_1 . Роз`яснено, що оскільки арешт накладався під час дії КПК України 1960 року та заявник не є підозрюваним або обвинуваченим (засудженим) у даній кримінальній справі, вказане питання не врегульоване КПК України 1960 року, то дане питання про скасування арешту майна повинно розглядатися за правилами ЦПК України шляхом подання позову з додержанням правил підсудності.

Зважаючи на зазначене, 03 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Коротенко О.І. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів позову вбачається, що даний спір виник з приводу скасування (зняття) арешту, накладеного слідчим під час досудового розслідування у кримінальній справі.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є субєктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з п. 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

З свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1998 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З правового аналізу наведених вище норм закону та положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вбачається, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження (кримінальної справи), має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Тобто кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав іншого володільця майна, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільним процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4347/16-ц, відповідно до якої за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 чинного КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

ОСОБА_1 не зважаючи на те, що не був учасником кримінальної справи, має право в якості іншого володільця майна, а саме співвласника квартири, яка перебувала у спільній сумісній власності з померлим, та спадкоємця за законом, на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються його прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Викладені в позові доводи стосовно того, що даний спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства є помилковим, оскільки відповідно до практики, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4347/16-ц якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, а з вимогою щодо зняття арешту звертається інша особа, яка не була учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється в порядку ст. 409 КПК України 1960 року за правилами кримінального судочинства.

Зазначені доводи позивача стосовно того, що даний спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства був би обґрунтованим лише у разі, якщо кримінальна справа з обвинувальним вироком на розгляд суду кримінальної юрисдикції не надходила, а була закрита за відсутністю в діях особи складу злочину. За таких обставин суд кримінальної юрисдикції не мав би правових підстав розпочинати судове провадження для вирішення лише цивільного позову, до того ж заявленого не до обвинуваченого чи осіб, які несуть відповідальність за його дії. Аналогічна правова позиція викладена в абз. 3 п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, а також в ухвалі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 09 січня 2020 року, якою скасовано постанову Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року про відмову у задоволенні поданого в порядку КПК аналогічного клопотання у справі з аналогічним суб`єктним складом. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання та визнано, що спір є приватноправовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судом апеляційної інстанції даний висновок суду першої інстанції визнаний помилковим та зазначено про необхідність розгляду клопотання в порядку КПК України.

Зважаючи на зазначене, суд вважає необґрунтованими викладені в позовній заяві доводи щодо розгляду справи за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись п.1 ч.1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Коротенка Олега Івановича до Харківської обласної прокуратури, Головного управління ДПС у Харківській області про зняття арешту з майна відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до кримінального судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва