Дата документу 24.11.2021 Справа № 310/5022/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5022/20 Головуючий у 1 інстанції Богомолова Л.В.
Провадження № 22-ц/807/2565/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт», Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та свідоцтва,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Розагропродукт», Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та свідоцтва.

В обґрунтування позову зазначено, що 21.07.2020 року до нерухомого майна, що належить їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 увірвалася невідомі особи, які зазначили, що вказаний об`єкт їй не належить, а належить ТОВ «Розагропродукт.

Крім того, наступного дня їй стало відомо про те, що 31.10.2019 року Бердянським ДВС складено акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, з якого вбачається, що виконавчою службою проводилась оцінка майна, передавалось майно на реалізацію, однак не було продано та передано стягувану в рахунок погашення боргу.

20.01.2020 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Сенаторовою Н.В. на підставі акту ТОВ «Розагропродукт» видано свідоцтво про реєстрацію за ТОВ «Розагропродукт» майна Сезонний готель, об`єкт нежитлової нерухомості, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час підготовки документів для передачі на реалізацію допущено порушення її прав, які полягають в неповідомленні про призначення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки нерухомого майна, неповідомленні її, як боржника про вартість нерухомого майна, так як вона мала б змогу поставити під сумнів вартість майна та вимагати проведення рецензії, неповідомленні про передачу нерухомого майна на реалізацію за певною вартістю.

Крім того, вважає суттєвим порушенням передачу майна на реалізацію з перевищенням строку дії звіту про оцінку нерухомого майна.

Просила суд визнати незаконним та скасувати Акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 31.10.2019 року у виконавчому провадженні ВП № 55906666. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво від 20 січня 2020 року про реєстрацію за ТОВ «Розагропродукт» майна Сезонний готель, об`єкт нежитлової нерухомості, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . вирішити питання судових витрат.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ТОВ «Розагропродукт» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31.10.2019 року Бердянським ДВС складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, з якого вбачається, що виконавчою службою проводилась оцінка майна, передавалось майно на реалізацію, однак не було продано та передано стягувачу в рахунок погашення боргу.

20.01.2020 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Сенаторовою Н.В. на підставі акту ТОВ «Розагропродукт» видано свідоцтво про реєстрацію за ТОВ «Розагропродукт» майна Сезонний готель, об`єкт нежитлової нерухомості, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 291,4 кв.м, що складається з: основна будівля «Ф» загальною площею 132,3 кв.м., ганок до «Ф», ганок до «Ф», ганок до «Ф», сходи до «Ф», сходи до «Ф», балкон до «Ф», балкон до «Ф», балкон до «Ф», основна будівля «Х» загальною площею 159,1 кв.м, ганок до «Х», ганок до «Х», ганок до «Х», ганок до «Х», сходи до «Х», сходи до «Х», балкон до «Х», замощення І вартістю 1 863 393,00 грн., оскільки ТОВ «Розагропродукт» виявило бажання залишити за собою непродане майно.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104 від 20.01.2020 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Сенаторовою Н.В. було зареєстровано право власності на дане нерухоме майно за ТОВ «Розагропродукт», номер запису про право власності: 35105692.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що порядок проведення реалізації арештованого майна, на дату виникнення спірних правовідносин, регулювався Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року.

Відповідно до ч.9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

В апеляційній скарзі та позовній заяві ОСОБА_1 посилається на порушення державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вона не була повідомлена про призначення суб`єкта оціночної діяльності та про вартість нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вказаних доводів з огляду на наступне.

В силу приписів ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно п.8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 02.04.2012 року №489/20802 в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року № 1302/29432 для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що в силу приписів ч.5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

ОСОБА_1 не спростовує повідомлення ї про результати оцінки та вчинення інших виконавчих дій, що підтверджує висновки суду першої інстанції про те, що позивач не приймала активної участі у виконавчому провадженні, не зважаючи на те, що їй було відомо про його наявність

Відповідно до ч.8 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження визначено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не було вчинено жодних самостійних дій для виконання рішення Бердянського місьрайонного суду Запорізької області, по якому був 23.02.2018 року виданий виконавчий лист №310/335/17, відповідно до якого стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Розагропродукт» авансові платежі в загальній сумі 833436,00 грн.

Згідно ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається скаржник, виконавець повідомляє про результати визначення вартості та оцінки майна сторонам і у разі, якщо вони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх в установленому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Судом першої інстанції встановлено, що з акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 31.10.2019 року вбачається, що 29.05.2018 року до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби надійшов звіт про оцінку майна.

ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду лише 23.07.2020 року, тобто фактично більше двох років після надходження звіту державному виконавцю.

Доводи апеляційної скарги про те, що їй не було відомо про звіт оцінки майна на протязі більше двох років, при наявності неодноразових звернень до суду з позовними вимогами відносно вказаного майна, є сумнівними та не підтвердженими доказами.

Встановлено, що за весь час, після надходження звіту про оцінку майна, позивач у встановленому законом порядку його не оскаржувала, до суду з заявою про поновлення строку не зверталася.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про не доведеність позивачем того, що вона не була ознайомленою з результатами визначення оцінки арештованого майна і що їй не було надіслано повідомлення про результати оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при проведенні в рамках виконавчого провадження визначення вартості майна боржника Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» підлягає застосуванню в частині регулювання діяльності залученого державним виконавцем суб`єкта оціночної діяльності, та не стосується порядку призначення такого суб`єкта державним виконавцем.

Щодо питання чинності звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні, то положення про його дійсність протягом 6-ти місяців від дня підписання суб`єктом оціночної діяльності та обов`язок провести оцінку повторно після закінчення зазначеного строку є необґрунтованими, оскільки у випадку, коли строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться, тоді як у даному випадку строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення її про результати оцінки, та як наслідок позбавлення ї можливості його оскаржити, колегією суддів відхиляються, оскільки оскарження такої оцінки не перешкоджає подальшій реалізації майна боржника, оскільки крім іншого, відповідно до ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: