РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/4976/17

Провадження № 22-ц/4815/68/21

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Красовський О.О.

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2020 року у справі за поданням старшого державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гуменюка А.А. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року Старший державний виконавець Рівненського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гуменюк А.А. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_3 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку. Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Рівненському РВ ДВС перебуває виконавче провадження №57710305 з примусового виконання виконавчого листа №5270/4976/17, виданого 23.04.2018 у цивільній справі про стягнення заборгованості за договором позики від 15.06.2015 з ОСОБА_3 . Зазначає, що боржником до теперішнього часу рішення суду не виконані, заборгованості не погашені, зобов`язання не виконані, а тому просить подання задоволити та звернути стягнення на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику - ОСОБА_3 , право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2020 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гуменюка А.А. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що посилання суду на те, що державному виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна, є проявом упередженого ставлення суду до справи, оскільки сама спадкова справа є доказом ухилення боржника від оформлення спадкового майна з метою ухилення від сплати податку на нерухомість та ухилення від виконання боргових зобов`язань.

Крім того, рішення на сьогоднішній день боржницею не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи в судовому засіданні без її у часті та її довірительки.

Державний виконавець Гуменюк А.А. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 згідно поштового повідомлення відмовилась від отримання виклику до суду.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Рівненському РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження №57710305 з примусового виконання виконавчого листа №5270/4976/17, виданого 23.04.2018 у цивільній справі про стягнення заборгованості за договором позики від 15.06.2015 зі ОСОБА_3 ..

Рішення на сьогоднішній день боржницею не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч.10 ст.440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

У ході виконання виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що боржниці, згідно заповіту від 17.01.2013 року, ОСОБА_5 заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.(а.с.22).

15 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Рівненської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а саме квартири АДРЕСА_2 (а.с.39).

На даний час свідоцтво на спадщину не видавалось.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою для проведення виконавчих дій щодо виконання рішення суду.

При цьому боржник, достовірно знаючи про наявність судового рішення та відкритого виконавчого провадження, від виконання рішення суду про стягнення коштів ухиляється.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а подання державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2020 року скасувати.

Подання старшого державного виконавця про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку - задовольнити.

Надати дозвіл старшому державному виконавцю Рівненського районного відділу ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Гуменюк Андрію Анатолійовичу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2021 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук