22-ц/804/3079/21
266/2619/19

Головуючий у І інстанції Д`яченко Д. О. Єдиний унікальний номер 266/2619/19
Номер провадження 22-ц/804/3079/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Зайцевої С. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Вороніна М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполь Маріупольського району Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання постанови незаконною, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, закриття виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2021 року незаконною, зобов`язати державного виконавця скасувати постанову від 13 січня 2021 року, визнати незаконним дії державного виконавця; стягнути з виконавчої служби на його користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. Скарга обґрунтована тим, що постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполь Маріупольського району Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тараш І. А. від 13 січня 2021 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього грошових коштів. Такі дії вважав незаконними, оскільки постанови винесені з порушенням правил територіальності. Крім того зазначив, що такими незаконними діями державним виконавцем йому, як інваліду ІІ групи, спричинено душевні та фізичні страждання, які він оцінює в 15 000 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 серпня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполь Маріупольського району Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання постанови незаконною, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та закриття виконавчого провадження, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність ухвали від 16 серпня 2021 року, просив її скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження не за місцем реєстрації боржника, що порушує ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Тараш І. А. зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не обґрунтовані, оскільки адреса мешкання боржника в судовому наказі була вказана саме АДРЕСА_1 . Крім того, враховуючи альтернативний вибір стягувачем місця виконання рішення від 12 жовтня 2021 року, а саме за місцем знаходження майна боржника, судом було законно відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 .

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками та повідомленням в системі «Електронний суд» (а.с. 89, 90-91), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 375 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторонами не оспорювалась належність ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , порушень в діях державного виконавця в контексті ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» немає.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пунктом 4 частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону).

Отже, зазначені положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватним виконавцем.

Як вбачається із судового наказу від 02 вересня 2019 року, в ньому зазначена адреса боржника у АДРЕСА_1 (а.с. 24). Стягувачем ККП «Маріупольтепломережа» обрано місцем виконання місце знаходження майна боржника, що відповідає ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник ОСОБА_1 , в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував факт належності йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 . Належних та допустимих доказів спростування цього факту суду не надав.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права та норм Закону України «Про виконавче провадження», яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Судді В. М. Барков

С. А. Зайцева

Є. Є. Мальцева