КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 761/48228/19

номер провадження №22-ц/824/13430/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Нежури В.А.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача Городенський О.А. ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2021 року /суддя Савицького О.А./

у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2021 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат. /а.с. 124-128/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що реєстрацію права власності на спірне майно, було проведено із порушенням норм чинного законодавства, що оскаржується ОСОБА_3 шляхом звернення з відповідним позовом, в якому вона просить визнати дії протиправними та скасувати рішення щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.09.2019 року відкрито провадження по справі № 761/29634/19, справа ще розглядається. Водночас, представником ОСОБА_3 було подане клопотання про зупинення провадження по даній справі, яке, відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 251 ЦПК України, підлягає обов`язковому зупиненню. Проте, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні даного клопотання, про що зазначено у оскаржуваному рішенні. Таким чином, вказував на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що свідчить про необґрунтованість судового рішення.

Представник АТ «Універсал Банк» звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував на те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у зупиненні провадження у справі, оскільки це може призвести до необґрунтованого затягування її розгляду. Водночас, суд першої інстанції не був позбавлений в межах розгляду даної справи надати оцінку правомірності реєстраційних дій. Наголошував, що позивач зареєстрував своє право власності на квартиру в установленому законом порядку, рішення на підставі якого звернуто стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили та скасовано не було, процедура примусової реалізації майна також не скасована, а тому судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 03.10.2007 р. ВАТ «БАНК Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 001-2921/840-0255, до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 300 000,00 дол. США строком до 01.10.2037 р.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором, 03.10.2007 р. між АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 03.10.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. та зареєстрованого реєстрі за № 30.

У зв`язку з невиконанням належним чином ОСОБА_3 свого зобов`язання, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2018 р. у справі № 761/45540/17, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 001-2921/840-0255 від 03.10.2007 р. в розмірі 305 315,90 дол. США.

На виконання рішення суду, було видано виконавчий лист № 761/45540/17 від 04.04.2019 р., який в подальшому банк пред`явив на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О.

В рамках примусового виконання ВП № 5888220, було описано та арештовано предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , з метою процедури її реалізації відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» з дотриманням положень ЗУ «Про іпотеку» та погашення заборгованості за виконавчим листом № 761/45540/17 від 04.04.2019 р.

22.04.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Кива Лановенко Л.О. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості описаного майн божника. Згідно письмового звіту з електронної оцінки, вартість квартири складає - 3 504 180,00 грн., що еквівалентно на дату передачі майна стягувачу 132 885,09 доларів США.

Відповідно до протоколу № 411673 електронні торги з продажу іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 , не відбулись.

11.06.2019 р. керуючись статтею 49 Закону України «Про іпотеку» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу у розмірі 3 504 180,00 грн.

11.06.2019 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. було посвідчено свідоцтво № 354 про право власності за АТ «Універсал Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,40 кв.м. та проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з листом № 601/01-16 від 20.11.2019 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахової Ю.Н., в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами статті 575 ЦК України про те, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК, ч.1 ст. 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону «Про іпотеку».

Згідно з ч.3 ст. 33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року справа № 6-2947цс15, яка у подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18), за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 03.10.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. та зареєстрованого реєстрі за № 30, тобто вона придбана ОСОБА_3 за рахунок кредитних коштів, забезпечених іпотекою цього житла.

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

11.06.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. було посвідчено свідоцтво № 354 про право власності за АТ «Універсал Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,40 кв.м., оскільки торги не відбулись і стягувач АТ «Універсал Банк», виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_3 .

Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , перейшло від боржника до банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 001-2921/840-0255 від 03.10.2007 р.

За таких обставин, оскільки колишній власник квартири, втратив право власності на цю квартиру при реалізації предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_3 втратила і право користування цією квартирою, а також разом з нею втратили право користування цією квартирою і члени її сім`ї, що проживають разом з нею в цій квартирі, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про задоволення позову та визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги, щодо обов`язковості зупинення провадження у справі до розгляду справи про оскарження реєстраційних дій та незаконності реєстрації за банком права власності, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВС від 02.06.2020 у справі № 910/6674/19, сама лише взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі. Крім того, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

Крім того, згідно з правовим висновком, викладеним у постановах ВС від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 29.04.2020 у справі № 903/611/19, від 18.05.2020 у справі № 905/1728/14-908/4808/14, зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Відтак, необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18.

Крім того, у матеріалах справи, як і в апеляційній скарзі, будь-які докази на підтвердження незаконності реєстрації права власності за банком, відсутні.

Водночас, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року про стягнення заборгованості, на виконання якого було видано виконавчий лист № 761/45540/17 на підставі якого в рамках примусового виконання звернуто стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили, та скасовано не було.

Примусові дії та процесуальні документи в рамках виконавчого провадження на підставі яких предмет іпотеки було описано та арештовано та в подальшому передано на реалізацію, а також процедура передачі нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу, також в судовому порядку не скасовані.

Інших доводів по суті рішення, окрім обов`язковості зупинення провадження у справі, апеляційна скарга не містить, таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: