Постанова

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Київ

справа № 522/8837/18

провадження № 61-13450св19

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таваркіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України») про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що з 25 жовтня 2013 року до 27 квітня 2018 року він працював на посаді завідувача дипломно-паспортного відділу управління капітана порту в Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом за підписом виконуючого обов`язки начальника адміністрації Одеського морського порту Зубика О. П. від 27 квітня 2018 року № 138к його звільнено з посади завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків.

Відповідно до цього наказу звільнення відбулося внаслідок порушення ним вимог Інструкції «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27 вересня 1993 року № 322 (далі - Інструкція), та зловживання й завдання збитків Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України».

ОСОБА_1 вважає наказ про його звільнення незаконним, оскільки посилання в наказі про звільнення на нібито порушення ним Положення про дипломно-паспортний відділ, затвердженого наказом начальника Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 28 лютого 2014 року № 79 (далі - Положення), Інструкції та завдання ДП «Адміністрація морських портів України» збитків (розмір яких в наказі не зазначений), не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджене відповідними доказами.

Також вважає, що ДП «Адміністрація морських портів України» був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень відповідно до статті 149 КЗпП України.

Крім того, наявні суттєві протиріччя між наказом від 27 квітня 2018 року № 138к про його звільнення та наказом начальника Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 16 травня 2018 року № 354 «Про усунення недоліків в роботі дипломно-паспортного відділу».

Звільнення було проведено без подання капітана морського порту. Всупереч вимогам трудового законодавства України адміністрація ДП «Адміністрація морських портів України» під час звільнення не виплатила йому своєчасно всіх належних сум.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Адміністрація морських портів України» за підписом виконуючого обов`язки начальника адміністрації Одеського морського порту Зубика О. П. від 27 квітня 2018 року № 138к; поновити його на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України»; стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2018 року до дня поновлення на посаді (виходячи з часового тарифу 103,146 грн) та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року у складі судді Шенцевої О. П. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що факти порушення позивачем вимог Положення та Інструкції встановлені та підтверджені документально в акті про результати здійсненої перевірки дипломно-паспортного відділу Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 11 квітня 2018 року, що свідчить про грубе порушення позивачем свої посадових обов`язків. Порядок та процедура звільнення позивача відповідають вимогам трудового законодавства України, оскільки при обранні виду стягнення керівництвом відповідача враховані ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяння позивачем шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, та попередню роботу позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського морського порту від 17 квітня 2018 року № 138к.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби адміністративного нагляду служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України» з 27 квітня 2018 року.

Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 року до 18 червня 2019 року в розмірі 381 971,82 грн, визначеної без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції постановив, що наказ Одеського морського порту від 27 квітня 2018 року № 138к про звільнення завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України не містить даних про одноразове грубе порушення керівником підрозділу трудових обов`язків, а містить посилання на акт про результати здійсненої перевірки дипломно-паспортного відділу Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 11 квітня 2018 року, який також не містить даних про одноразове грубе порушення позивачем трудових обов`язків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просило скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що акт перевірки від 11 квітня 2018 року містить факти встановлення значних та грубих порушень в роботі дипломно-паспортного відділу та обов`язків керівника відділу, які завдали значних збитків державному підприємству в особі Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України». Наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий відповідно до вимог чинного трудового законодавства України. До того ж поновлення ОСОБА_1 на роботі в ДП «Адміністрація морських портів України» з 27 квітня 2018 року не є об`єктивно можливим, оскільки на сьогодні він є працівником державної установи, працює на державній службі.

Апеляційний суд, розраховуючи дні вимушеного прогулу ОСОБА_1 після начебто незаконного звільнення, зокрема 168 робочих днів за період травень-грудень 2018 року, 114 робочих днів за період січень-18 червня 2019 року, що разом становить 282 робочих дні, не враховував, що за інформацією, розміщеною на сайті Державної служби морського та річкового транспорту України в розділі «Результати конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» та «В» Морської адміністрації, проведеного відповідно до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України» від 11 вересня 2018 року № 51 адміністрації Одеського морського порту, стало відомо про те, що переможцем конкурсу на посаду начальника відділу договірної роботи та майнових відносин Департаменту правового забезпечення та міжнародних відносин став кандидат ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 на сьогоднішній день обіймає цю посаду та приховав від суду апеляційної інстанції зазначену інформацію.

Таким чином, апеляційним судом порушено вимоги пункту 1 частини першої статті 41, статті 139, частини першої статті 147, статті 235 КЗпП України та вимоги статей 2, 12, 76-81, 89, 95, 263, 268, 272 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП «Адміністрація морських портів України» на постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року. Клопотання ДП «Адміністрація морських портів України» про зупинення виконання судового рішення задоволено частково. Відмовлено у зупиненні виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. У іншій частині виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року зупинено до закінчення касаційного провадження. Витребувано із Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/8837/18.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ДП «Адміністрації морських портів України» не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Наказом за підписом виконуючого обов`язки начальника адміністрації Одеського морського порту Зубика О. П. від 27 квітня 2018 року № 138к ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків.

Підставою для видання наказу стало те, що відповідно до наказу Одеської філії ДП «Адміністрації морських портів України» від 14 березня 2018 року № 165 утворено комісію та проведено цільову перевірку роботи дипломно-паспортного відділу Одеської філії ДП «Адміністрації морських портів України», яка проходила у період з 19 березня 2018 року до 03 квітня 2018 року, за наслідками якої 11 квітня 2018 року складено акт про результати здійснення перевірки дипломно-паспортного відділу Одеської філії ДП «Адміністрації морських портів України».

У акті перевірки від 11 квітня 2018 року зазначено, що було виявлено значні та грубі порушення в роботі дипломно-паспортного відділу, в тому числі встановлено допущені начальником дипломно-паспортного відділу ОСОБА_1. порушення Інструкції та зловживання й завдання збитків державному підприємству в особі Одеській філії ДП «Адміністрації морських портів України».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Щодо законності наказу Одеського морського порту від 27 квітня 2018 року № 138к про звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України

На обґрунтування доводів своєї позовної заяви ОСОБА_1 посилався на незаконність наказу Одеського морського порту від 27 квітня 2018 року № 138к про його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників є одноразове грубе порушення ними трудових обов`язків.

Перевірка законності наказу про звільнення працівника за підставою, визначеною пунктом 1 статті 41 КЗпП України, передбачає з`ясування таких питань: 1) чи відноситься особа за своєю посадою до кола осіб, які можуть бути звільнені за цією підставою; 2) чи мають порушення трудових обов`язків, вчинені цією особою, ознаки грубості; 3) оскільки звільнення за цією підставою є дисциплінарним стягненням, то чи були дотримані роботодавцем правила, встановлені для застосування таких стягнень (статті 147-149 КЗпП України).

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Суди встановили, що з 25 жовтня 2013 року до 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 обіймав посаду завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту в Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України».

Виходячи зі змісту пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, на її підставі можуть бути звільнені керівники підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), їх заступники, головні бухгалтери підприємства, установи, організації всіх форм власності, їх заступники, а також службові особи органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службові особи центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до Положення завідувачу дипломно-паспортного відділу безпосередньо підпорядковані всі працівники дипломно-паспортного відділу. Основними завданнями дипломно-паспортного відділу є: перевірка документів на отримання дипломів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них; оформлення та видача дипломів, сертифікатів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них та інших документів, що підтверджують кваліфікацію моряків; перевірка документів на отримання «Посвідчення особи моряка»; оформлення та видача «Посвідчення особи моряка»; оформлення дозволу на видачу «Посвідчення особи моряка» через регіональну службу безпеки України; перевірка документів, що надійшли для виключення або реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України порту Одеса; оформлення та видача суднових документів (свідоцтва на право плавання під державним прапором України та право власності на судно); підготовка суднових ролей, дипломних документів та документів з оформлення «Посвідчення особи моряка» для передачі в архів філії.

До обов`язків ОСОБА_1 як керівника дипломно-паспортного відділу, зокрема, відноситься: перевіряти документи, що надходять до відділу, перевіряти та візувати документи на видачу дипломів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них, проводити роботу, спрямовану на належне використання та зберігання майна і грошових коштів, профілактику правопорушень та інше.

Обов`язки керівника відділу визначені розділом 5 Положення. Так у пункті 5.1 Положення передбачено, що завідувач дипломно-паспортного відділу зобов`язаний здійснювати загальне керівництво дипломно-паспортним відділом та забезпечити повне виконання вимог керівних документів, наказів та розпоряджень начальника Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України», капітана порту стосовно діяльності дипломно-паспортного відділу; виконувати інші функції, передбачені Положенням.

Відповідальність завідувача дипломно-паспортним відділом визначена розділом 7 Положення, зокрема, за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків та покладених на дипломно-паспортний відділ задач і функції, що передбачені цим Положенням.

За результатами здійснення цільової перевірки дипломно-паспортного відділу Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України», яка проходила у період з 19 березня 2018 року до 03 квітня 2018 року, був складений акт, за змістом якого члени комісії дійшли висновку, що порушення в роботі дипломно-паспортного відділу мають системний характер, робота структурного підрозділу є вкрай незадовільною в цілому, що стало можливим у зв`язку з неналежним та недобросовісним виконанням своїх службових обов`язків завідувачем дипломно-паспортним відділом, у зв`язку з чим запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП Україниє звільнення керівника за порушення, яке є одноразовим. Так, і у рішенні компетентного органу, власника підприємства, і у наказі про звільнення повинно бути чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення керівника. Наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 296/576/17 (провадження № 61-46199св18)).

Якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України(постанова Верховного Суду від 15 квітня 2019 року в справі № 461/605/18 (провадження № 61-3017св19)).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, суди з`ясовують, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Аналіз наведених норм трудового права дає підстави для висновку про те, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 296/576/17 (провадження № 61-46199св18)).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не лише факт невиконання працівником завдань, які входять до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2018 року в справі № 661/1171/16-ц (провадження 61-1200св18)).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що акт про результати перевірки контролюючого органу з окремих питань організації роботи підприємства (установи, організації), висновки якого стали підставою для прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 , не містить даних про одноразове грубе порушення керівником трудових обов`язків, а містить лише фіксацію загальних недоліків та порушень в організації роботи, тому не може бути належним та допустимим доказом правомірності звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а підстави для зменшення її розміру відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України відсутні.

Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що не підлягає відшкодуванню середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з тим, що апеляційним судом під час розгляду справи не було враховано, що ОСОБА_1 працює в Морській адміністрації на посаді начальника відділу договірної роботи та майнових відносин Департаменту правового забезпечення та міжнародних відносин та, відповідно, отримував заробітку плату, оскільки законом не передбаченого будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (провадження № 6-511цс16) зазначено, «що посилання апеляційного суду при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року № 3248-15 «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що докази на підтвердження інформації про визначення переможця за результатами конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» та «В» Морської адміністрації, проведеного відповідно до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 11 вересня 2018 року № 51, ОСОБА_1 за № 101894 були надані відповідачем лише на стадії касаційного перегляду справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, належним чином оцінив подані сторонами докази, вірно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року зупинено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи, що касаційне провадження у справі закінчено, то виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року підлягає поновленню.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк