Справа № 450/2009/20 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1677/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації земельних ділянок та припинення права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати державну реєстрацію земельних ділянок площею 0,1833 га, кадастровий № :03:002:0397, площею 0,0167 га, кадастровий № :03:002:0396 у Державному земельному кадастрі та припинити право власності відповідачів на вказані земельні ділянки.

Мотивувала свої позовні вимоги тим, що в порядку спадкування майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , вона набула право власності на майно спадкодавця, яке знаходиться у с. Відники Пустомитівського району Львівської області, а саме на житловий будинок, до складу якого входять вбиральня, сарай, огорожа. Під час оформлення права власності на земельну ділянку під даним будинком, на запит від 26 вересня 2017 року вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав про те, що власники сусіднього будинковолодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оформили на себе в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, на якій знаходиться також частина її нерухомого майна. Зазначала, що ОСОБА_7 у 1947 році разом зі своїми батьками була виселена з с. Відники. В подальшому вони були реабілітовані та у 1992 році повернулися у с. Відники. У тому ж році їм було повернуто незаконно вилучене майно, а саме цегляний будинок разом з господарськими будівлями та спорудами-сарай (шопа), на яке 28 липня 1997 року видано свідоцтво про право власності.

Після повернення родини Плехівських у с. Відники з`ясувалось, що частину їх земельної ділянки займав ОСОБА_6 , а тому за рішенням сесії Звенигородської сільської ради № 7 від 18 серпня 1994 року за погодженням з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було проведено розподіл даної ділянки, про що свідчать їх підписи на акті та абрисі. Зокрема, згідно акту від 26 серпня 1994 року площа присадибної земельної ділянки ОСОБА_7 становить 0,14 га, а ОСОБА_6 0,06 га, що в подальшому підтверджувалося довідками та актом за 1996 - 1999 роки.

Також зазначала, що після виселення сім`ї Плехівських, ОСОБА_6 на частині земельної ділянки, якою користувалась сім`я Плехівських, звів власний будинок і господарські споруди, якому рішенням Звенигородської сільської ради № 272 від 23 березня 2012 року погоджено технічну документацію для передачі у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 0,2 га, яку після його смерті успадкували діти-відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, на частині даної земельної ділянки знаходиться частина успадкованого ОСОБА_1 нерухомого майна, що не було враховано Звенигородською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення.

Зазначає, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 272 від 23 березня 2012 року визнано незаконним та скасовано в частині погодження технічної документації та надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,2 га в с. Відники Пустомитівського району Львівської області та виданий 13 листопада 2012 року на підставі даного рішення державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №158742 ОСОБА_6 , кадастровий № :03:002:0204, скасовано реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий № :03:002:0204 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Проте, відповідачі 12 липня 2018 року здійснили поділ згаданої земельної ділянки, внаслідок чого зареєстрували в Державному земельному кадастрі земельні ділянки площею 0,1833 га, кадастровий № :03:002:0397 та площею 0,0167га, кадастровий № :03:002:0396. У зв`язку з даною обставиною, ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року накладено арешт на вказані земельні ділянки.

З огляду на зазначене, враховуючи, що первісні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,2 га визнані недійсними та скасовані, поділ відповідачами такої на земельні ділянки № :03:002:0397 та кадастровий № :03:002:0396, є незаконним і протиправним. Відтак, просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1833 га, кадастровий № :03:002:0397 у Державному земельному кадастрі та припинено право власності ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на вказане майно.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0167 га, кадастровий № :03:002:0396 у Державному земельному кадастрі та припинено право власності ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на вказане майно.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3363 грн 20 коп., а саме по 1681 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки позивач не є громадянином України, вона не має права набуття права власності на земельну ділянку в порядку приватизації, а тому твердження про порушення права на отримання земельної ділянки в межах ст.ст. 118, 122 ЗК України не відповідають вимогам закону. Вказує на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 1993 року у справі № 2-383 встановлено, що ОСОБА_8 спірна земельна ділянка передана у власність чи користування не була. Вказане рішення набрало законної сили і не було скасовано в апеляційному порядку. Вважає, що оскільки припинення права власності проводиться виключно на підставі скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, та беручи до уваги, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений вимогам закону, вимога про припинення права власності не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи з причин його зайнятості в іншій судовій справі, проте повідомлені ним причини неявки не визнано судом поважними. ОСОБА_3 причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи наведене розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закон повністю.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 2,3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків шляхом визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом способів.

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_10 , його дружина ОСОБА_11 та дочка ОСОБА_5 у 1947 році були виселені з с. Відники Пустомитівського району Львівської області.

Згідно матеріалів справи № 2-15/105, у ОСОБА_12 у 1947 році конфісковано в с. Водники хату 1912 року, цегляну, покриту бляхою, розміром 12х6х2,9, веранду дерев`яну під бляхою розміром 2х3х2,5; шопу 1930 року з досок під соломою, розміром 3,6х3,7х2,8.

Протоколом спільного засідання депутатської групи с. Відники і Відниківської Ради (сільського комітету) від 26 серпня 1992 року та рішенням № 26 Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Пустомитівської районної ради народних депутатів від 26 листопада 1992 року вирішено забезпечити поселення Пліхівської в колишнє її помешкання, повернути їй житловий будинок та зобов`язано виконком Звенигородської сільської ради внести відповідні зміни в подвірних книгах сільської ради.

Рішенням Звенигородської сільської ради народних депутатів №26 від 26 листопада 1992 року та від 19 серпня 1994 року Пліхівській повернуто житловий будинок в с. Відники, який знаходився на балансі сільської ради, погоджено оформлення права власності на даний житловий будинок за ОСОБА_8 , якій 27 липня 1997 року видано свідоцтво про право особистої власності на даний житловий будинок.

18 серпня 1994 року сесія Звенигородської сільською ради прийняла рішення №7 «Про розподіл присадибної ділянки між жителем с. Відники ОСОБА_6 та реабілітованою ОСОБА_8 », згідно якого зобов`язала членів земельно-погоджувальної комісії провести обстеження присадибної ділянки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зробити акт обстеження, абрис земельної ділянки і схему розподілу, та провести розподіл даної ділянки.

Згідно акту від 26 серпня 1994 року комісія Звенигородської сільської ради на підставі вищезазначеного рішення сесії, провела на місцевості обміри присадибних ділянок та встановила, що площа присадибної ділянки ОСОБА_6 становить 0,08 га (на будівельному паспорті 0,06 га), а площа присадибної ділянки ОСОБА_8 становить 0,14 га. До даного акту додано абрис присадибних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , який ними підписаний, з зазначенням їх меж, розмірів та схематичного нанесення місця розміщення споруд та будівель на цих ділянках.

Довідками про склад сім`ї та землекористування, виданими Звенигородською сільською радою 22 січня 1996 року № 109, 16 січня 1998 року № 32, актом обстеження житлово-побутових умов від 10 грудня 1999 року, стверджується, що ОСОБА_8 проживала у с. Відники одна у власному будинку та в її користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0,14 га.

Як вбачається з наданої Звенигородською сільською радою копії погосподарської книги (об`єкт № 1006), у 2011-2014 роках за домогосподарством ОСОБА_8 значилось в користуванні, в тому числі, 0,14 га землі, призначеної для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

Встановлено, що 07 липня 1995 року ОСОБА_6 на підставі рішення Звенигородської сільської ради від 19 серпня 1994 року було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на який 22 червня 1995 року був виготовлений Технічний паспорт.

23 грудня 2011 року Звенигородська сільська рада рішенням № 236 надала ОСОБА_6 згоду на розробку технічної документації для передачі у власність земельних ділянок площею 0,2 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,2 га для особистого селянського господарства.

23 березня 2012 року Звенигородська сільська рада прийняла рішення № 272, яким погодила технічну документацію земельних ділянок для передачі їх у власність та передала безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянки площею 0,2 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,1954 га для особистого селянського господарства, які знаходяться у с. Відники.

13 листопада 2012 року Звенигородська сільська рада на підставі вищевказаного рішення видала на ім`я ОСОБА_6 . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №158742, кадастровий № :03:002:0204, площею 0,2 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка розташована у с. Відники.

Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 116038390 від 02 березня 2018 року та № 116037427 від 02 березня 2018 року стверджується, що ОСОБА_4 26 серпня 2016 року та ОСОБА_3 27 серпня 2016 року зареєстрували право спільної часткової власності (по 1/2 частки) на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий № :03:002:0204.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року у справі № 450/3198/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконними та скасовано рішення № 272 Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 березня 2012 року в частині погодження технічної документації та надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,2 га у с. Відники Пустомитівського району Львівської області, та виданий 13 листопада 2012 року на підставі даного рішення державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №158742 ОСОБА_6 , кадастровий № :03:002:0204, скасовано реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий № :03:002:0204, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка знаходиться у с. Відники Пустомитівського району Львівської області.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року без змін.

В ході розгляду справи № 450/3198/17 встановлено, що під час розроблення технічної документації та оформлення права власності ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку, було невірно визначено її розташування, чим порушено право позивача на будівлю та земельну ділянку, які вона набула у порядку спадкування, шляхом зменшення її площі.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року у справі № 450/3198/17, яким встановлено порушення прав ОСОБА_1 , набрало законної сили та є обов`язковим для виконання.

У висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17 зазначено, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розробили технічну документацію із поділу земельної ділянки кадастровий № :03:002:0204, правовстановлюючі документи на яку скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, скасування державної реєстрації речового права та припинення права на нього за відповідними особами є належним способом захисту права позивача в даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:23.11.2021.

Головуючий

Судді