Провадження 22-ц/812/289/21 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

представника позивача Кірюхіна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва ухвалене 18 грудня 2019 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі № 490/10556/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 04 травня 2018 року з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний їй автомобіль Mitsubishі Lancer, д.н. НОМЕР_1 .

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/3966/18 від 17 липня 2018 року за вказані дії ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

21 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до представництва Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» у м. Миколаєві із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до заяви серед інших документів, документи, що підтверджують вищевказаний розмір заподіяної їй шкоди.

17 жовтня 2018 року страховик здійснив їй виплату страхового відшкодування у сумі 14 000 грн. Проте, на переконання позивачки, розмір такого відшкодування не відповідає дійсним пошкодженням транспортного засобу, оскільки відповідно до рахунку та акту виконаних робіт від 06 липня 2018 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Кит-Т», вартість запчастин та робіт з відновлення пошкодженого автомобіля складає 52070 грн 69 коп. Ураховуючи, що страховиком частково виплачено страхове відшкодування, просила стягнути з останнього 38 070 грн. 69 коп.

06 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача зі скаргою, в якій просила його направити їй документи, що обґрунтовують розмір визначеної ним суми відшкодування шкоди, втім у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк ніякої відповіді не отримала.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд здійснити відшкодування з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», а також стягнути з ОСОБА_2 суму, яка не забезпечена страховим відшкодуванням у загальному розмірі 37 550,37 грн., врахуваши при цьому виплачені страховою компанією кошти у розмірі 14 520 грн. 32 коп.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» поданий позов не визнало, вважало його необґрунтованим та таким, у задоволенні якого необхідно відмовити. Зазначало, що розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу складено на підставі Звіту ТОВ «ЕКЛІС» № 299/1 про оцінку автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Відповідач в повному обсязі виконав своє зобов`язання, сплативши ОСОБА_1 14 520 грн. 32 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2019 року залучено до участі в справі, в якості співвідповідача, ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 22887,61 грн. недоплаченого страхового відшкодування, 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 504 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10485,82 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 200,80 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та дійшов висновку, що ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» повинно виплатити позивачці вартість відновлювального ремонту, згідно рахунку від 06 липня 2018 року з урахуванням вже сплаченого страхового відшкодування. Також суд керувався положеннями статті 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

06 лютого 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі- ПАТ «СК`УСГ»), вважаючи себе правонаступником ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на вказане судове рішення подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову до ПАТ «СК`УСГ».

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що страховиком прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування 14 520 грн. 32 коп., розмір якого визначений на підставі звіту ТОВ «ЕКЛІС» № 299/1 про розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Заявник вважає, що судом порушені норми процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та невірного визначення суми страхового відшкодування. Посилався на положення статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Звертає увагу, що обов`язок про відшкодування шкоди Страховиком випливає із договірних зобов`язань, які визначаються спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом про оцінку.

Судом не взято до уваги й той факт, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна, з урахуванням зносу, здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ПАТ «СК`УСГ» посилалось на те, що позивачка, якщо і має право на відшкодування реальних збитків, однак не з ПАТ «СК`УСГ», а із винної особи.

Апеляційна скарга також містить посилання на неспівмірність судових витрат.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2021 року залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», як правонаступника Товариства з додатковою відповідальність «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2018 року у м. Миколаєві по вул. Лягіна сталася ДТП за участю автомобіля марки «Chevrolet Tacuma» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishі Lancer» державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , внаслідок якої відбулося пошкодження транспортних засобів.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова є чинною.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Tacuma» номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СТДВ «Глобус» на підставі та умовах договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом від 10 червня 2017 року АК/4412418, з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, у розмірі 100 000 грн.

11 травня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до страхової компанії повідомлення про дорожньо транспортну пригоду. У повідомленні ОСОБА_1 , крім іншого, зазначалося про пошкодження правого крила та бампера її автомобіля.

Актом огляду пошкодженого транспортного засобу складеного аварійним комісаром ТДВ СТДВ «Глобус» 11 травня 2018 року в присутності ОСОБА_1 , автомобіль «Mitsubishі Lancer», д/н НОМЕР_3 мав пошкодження у вигляді деформації та розриву заднього бамперу, деформацію правого крила, зіпсований кронштейн заднього правого бамперу.

Згідно зі звітом № 299/1 від 10 жовтня 2018 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику «Mitsubishі Lancer», д/н НОМЕР_3 , з урахуванням фізичного зносу, який дорівнює 68.61 % складає 15841,25 грн з урахуванням ПДВ на складові частини , що підлягають заміні, та 14978,65 грн - без врахування ПДВ.

Вартість відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу , складає 26475,99 грн., в тому числі середня вартість ремонтно-відновлювальних робіт 6575 грн, середня вартість необхідних для ремонту матеріалів- 4400,71 грн, середня вартість складових, що підлягають заміні - 15500,28 грн.

17 жовтня 2018 року ТДВ СТДВ «Глобус» складено розрахунок суми страхового відшкодування, в якому розмір матеріального збитку склав 15 030 грн 32 коп, в тому числі деталі 12916 грн, 90 коп. деталі з врахуванням зносу у 68,61% - 4054,61 грн, роботи та матеріали 10975 грн,71 коп., безумавна франшиза 510 грн.

ТДВ СТДВ «Глобус» визнало зазначену ДТП страховою подією й на підставі страхового акта від 17 жовтня 2018 року № ЦВ-ЦВ - 6261, здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 14 520 грн,32 коп., з відрахуванням франшизи у розмірі 500, 00 грн, про що ОСОБА_1 не заперечується.

Як видно з акту виконаних робіт від 06 липня 2018 року №НФ-0001942, складеного ТОВ «КИТ-Т» загальна вартість виконаних робіт з відновлювального ремонту КТЗ «Mitsubishі Lancer», д.н.з. НОМЕР_3 , 2008 року випуску, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 52 070,69 грн. з яких ПДВ складає 8678,45 грн.

Вказана вартість відновлювальних робіт була оплачена позивачкою, що підтверджується листом рахуноком-фактурою від 06 липня 2018 року та квитанцією від 06 липня 2018 року, в тому числі на придбання запасних деталей до автомобіля, на загальну суму 52 070,69 грн., про що свідчить вищезазначений акт виконаних робіт.

Оплату від позивачки згідно акту було отримано в повному обсязі в два етапи: попередня оплата в сумі 40000 грн. була отримана 06 липня 2018 року; остаточний розрахунок в сумі 12070,69 грн. було здійснено 07 липня 2018 року.

05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ «СТДВ`Глобус» з претензією, в якій не погодилася із сумою виплаченого страхового відшкодування, просила її переглянути і відшкодувати суму матеріального збитку відповідно до рахунку фактури та акту виконаних робіт від 06 липня 2018 року.

Вказана претензія страховиком залишена без реагування.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (пункт 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)).

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника автомобіля «Chevrolet Tacuma» державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4412418 в ТДВ СТДВ «Глобус», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції врахував, що ТДВ «Глобус» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 згідно Звіту про оцінку автомобіля № 299/1 від 10 жовтня 2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКЛІС» на замовлення ТДВ «СТДВ`Глобус», у розмірі 14 520 грн 32 коп.

Дослідивши вказаний Звіт на підставі якого страховою компанією було виплачене страхове відшкодування, визначаючи обсяг робіт з відновлювального ремонту, перелік робіт, суб`єктом оціночної діяльності зазначалося, що автомобіль «Mitsubishі Lancer» мав пошкодження, для усунення яких потрібний відновлювальний ремонт обсягом, наведеним в калькуляції, яка складається на підставі протоколу огляду автомобіля (п.3.2).

При цьому, калькуляція вартості відновлювального ремонту автомобіля до матеріалів справи не надавалася.

Суд першої інстанції, врахував та надав правову оцінку вказаному Звіту, та вірно виходив з того, сам Звіт не містить детального опису, з яких пошкоджень автомобіля виходив оцінювач, визначаючи необхідні витрати на його відновлення, які запасні частини підлягали заміні та які витратні матеріали слід було обов`язково використовувати для відновлювального ремонту авто, а отже вірно вважав, що вказаний Звіт є належним доказом.

Натомість обґрунтовано прийняв до уваги Акт виконаних робіт № НФ -0001942 від 06 липня 2018 року, де зазначено детальний опис робіт, їх вартість та перелік використаних деталей, які узгоджуються з описом пошкоджень автомобіля, зазначених в Акті огляду пошкодженого транспортного засобу складеного страховим комісаром 11 травня 2018 року в присутності ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції під час розрахунку розміру страхового відшкодування врахував зазначені дані, дав оцінку наведеним вище обставинам та дійшов вірного висновку, щодо стягнення із ТДВ «СТДВ`Глобус» різниці між витратами, які понесла позивачка у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням суми ПДВ, та фактично проведеною страховою виплатою, що не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії, із вирахуванням франшизи.

За наведених вище обставин, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом залишено поза увагою сплату страхового відшкодування у розмірі 14 520 грн 32 коп. з дотриманням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є належним, колегія суддів відхиляє.

Посилання в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідно до статті 1194 ЦК України винна особа зобов`язана сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), є безпідставними, оскільки на винну особу можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Помилковим є посилання апелянта на те, що суд при визначенні розміру збитків не врахував коефіцієнт фізичного зносу, оскільки як видно із наведеного судом розрахунку в судовому рішенні, такий коефіцієнт суд першої інстанції врахував і склав він 68%.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно стягнув податок на додану вартість, то вони теж є безпідставними.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачкою були понесені витрати зі сплати ПДВ, а тому суд першої інстанції дійшов вірно висновку про наявність підстав для відшкодування позивачці вартості ремонту автомобіля з урахуванням суми ПДВ.

Посилання в апеляційній скарзі на неспівмірність судових витрат, теж не можуть бути прийняті до уваги.

Як видно із матеріалів справи, правову допомогу з представництва інтересів позивачки в суді першої інстанції згідно з договором від 05 листопада 2018 року №09-18 надавало адвокатське бюро «Кірюхін і син».

Відповідно до ордера серії МК № 148109 послуги надавав адвокат Кірюхін О.М., який має статус адвоката відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 13 липня 2018 року № 195.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачкою надано квитанцію від 25 вересня 2019 року № 28357410-1 на суму 3000 грн.

Відповідач заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу та клопотань про зменшення розміру таких витрат у суди першої та апеляційної інстанцій не подавав.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджується належними та допустимими доказами, а відповідачі не заперечували щодо такого розміру та не подали клопотання про його зменшення, в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи.

Аналогічний висновок щодо дотримання норм процесуального права зроблений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду в постанові від 22 листопада 2019 року в справі № 902/347/18.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення шкоди з ОСОБА_2 не оскаржується тому не було предметом апеляційного перегляду.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 04.02.2021 р.