Справа № 159/1048/20
Провадження № 2/159/30/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд під головуванням

судді Панасюка С.Л.

розглянувши у спрощеному провадженні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» про забезпечення індивідуальним газовим лічильником, зміну способу розрахунку та перерахування розміру спожитого газу,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу надаються послуги з постачання природного газу в квартиру АДРЕСА_1 . Облік спожитого газу ведеться на основі показників загальнобудинкового лічильника газу. Позивач вважає, що цей лічильник встановлений протиправно, тому його показники не можуть бути основою для нарахування йому плати за газ. Також позивач вважає, що загальнобудинковий лічильник газу взагалі не може використовуватись для нарахування йому плати за газ і призначений лише для складання загального балансу споживання природного газу мешканцями будинку. Підставою для нарахування йому плати за газ міг би бути встановлений у його квартирі індивідуальний лічильник, однак відповідачі відмовляються встановити його безкоштовно. Оскільки він не має індивідуального лічильника, плата за газ йому має нараховуватись без лічильників, за встановленими нормами споживання газу. Позивач просить зобов`язати відповідачів безкоштовно встановити у його квартирі індивідуальний лічильник і нараховувати плату за газ за його показниками. Крім цього, позивач просить зобов`язати відповідачів перерахувати йому плату за 2017-2020 роки, нарахувавши її за встановленими нормами споживання газу, а не за показниками загальнобудинкового лічильника.

Заперечення відповідача.

Відповідачі заперечують вимоги позивача тим, що на момент встановлення загальнобудинкового лічильника у будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає позивач, вони не лише мали право його встановити, а і зобов`язані були це зробити. Лише потім, після того як лічильник був встановлений, закон змінився і стала необхідною згода співвласників будинку для встановлення лічильника. Отже, загальнобудинковий лічильник встановлений законно і плата позивачу за газ має нараховуватись на основі його показників. Підстави для перерахунку плати за газ відсутні. Щодо безкоштовного встановлення позивачу індивідуального лічильника, то, на думку відповідачів, вони обладнали безкоштовним лічильником цілий будинок в той час, коли це можливо було зробити, і, тим самим, не мають обов`язку і потреби безкоштовно встановлювати лічильники у кожну окрему квартиру, в тому числі у квартиру позивача. Він може встановити індивідуальний лічильник за власні кошти, якщо не бажає платити за газ за загальнобудинковим лічильником. Просять у позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Позивачу надаються послуги з постачання газу в квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» є виконавцями послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу», державне регулювання ринку природного газу здійснює регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Отже, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані у термін до 01 січня 2021 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних, так і загальнобудинкових, що забезпечить 100 % облік спожитого природного газу населенням.

При цьому, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загально будинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Тому, для застосування такої санкції як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

Позивач не відмовився від встановлення йому індивідуального лічильнику природного газу і не чинив перешкоди представникам Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» у доступі до квартири для встановлення лічильнику природного газу, а, навпаки, 11.12.2016 року, 09.01.2018 року, 18.04.2018 року, 19 лютого 2019 року позивач звертався до відповідачів із заявою, у якій просив встановити йому квартирний прилад обліку споживання природного газу.

Таким чином, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

До подібних правових висновків дійшла Велика Плата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), а також у подібних справах Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 02 вересня 2020 року у справі № 725/5727/18, провадження № 61-15791 св 19, та від 25 листопада 2020 року справа № 947/26219/19, провадження № 61-12880 св 20.

З 30.11.2017 плата за газ нараховується позивачу на основі показників загальнобудинкового вузла обліку, відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 № 620, в редакції постанови КМУ від 27.01.2016 № 46.

Виходячи з наведених вище доводів, такий спосіб нарахування плати за газ є неправомірним, попри доводи відповідачів.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» станом на 30.11.2017 (момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку у будинку позивача) виглядала так:

«1. Постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку:

1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року;

2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

2. Введення в експлуатацію новозбудованих та/або реконструйованих багатоквартирних жилих будинків і об`єктів виробничого та невиробничого призначення (промисловість, бюджетна сфера, сфера соціально-побутового і культурного призначення тощо) з системами газопостачання здійснюється лише за наявності вузлів обліку природного газу.»

З 19.01.2018 згадана стаття сформульована наступним чином:

«1. Постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку:

1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року;

(абзац четвертий пункту 1 частини першої статті 2 із змінами,

внесеними згідно із Законом України від 21.12.2017 р. N 2260-VIII)

2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

2. З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

3. Введення в експлуатацію новозбудованих та/або реконструйованих багатоквартирних жилих будинків і об`єктів виробничого та невиробничого призначення (промисловість, бюджетна сфера, сфера соціально-побутового і культурного призначення тощо) з системами газопостачання здійснюється лише за наявності вузлів обліку природного газу.»

Відповідачі тлумачать ці, внесені законодавцем, зміни таким чином, що якщо загальнобудинковий лічильник газу встановлений до 19.01.2018, навіть проти волі мешканців будинку, то ці мешканці зобов`язані платити за газ за цим лічильником і ніхто не зобов`язаний встановлювати їм індивідуальні лічильники.

Однак, таке тлумачення суперечить викладеним вище доводам, які сформовані на основі практики Верховного Суду, приклади якої наведені вище.

Закон не може, згідно цих доводів і судової практики, тлумачитись таким чином, що індивідуальні лічильники споживачам встановлювати необов`язково. Якщо тлумачення закону приводить до такого висновку, значить це тлумачення хибне.

Щодо вимоги зобов`язати відповідачів безкоштовно встановити квартирі позивача індивідуальний лічильник, то і ця вимога обґрунтована.

Верховна Рада України визначилася з цього питання, коли Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII постановила наступне:

«I. Внести до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., N 5, ст. 28) такі зміни:

1. У статті 2:

в абзаці четвертому пункту 1 частини першої цифри "2018" замінити цифрами "2021";

після частини першої доповнити новою частиною такого змісту:

"2. З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

У зв`язку з цим частину другу вважати частиною третьою.

2. У статті 3:

абзац третій частини першої викласти в такій редакції:

"коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів";

після частини першої доповнити новою частиною такого змісту:

"2. Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців".

У зв`язку з цим частину другу вважати частиною третьою.

3. В абзаці четвертому частини першої статті 5 цифри "2018" замінити цифрами "2021".

4. У частині першій статті 6:

у підпункті "а" пункту 1:

в абзаці четвертому цифри "2018" замінити цифрами "2021";

доповнити абзацом шостим такого змісту:

"У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється";

в абзаці четвертому підпункту "а" пункту 2 цифри "2018" замінити цифрами "2021".

Зазначений комплекс заходів може бути витлумачений лише в один спосіб: на суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, покладений обов`язок оснащувати споживачів природного газу фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Отже, на ТзОВ «Волиньгаз Збут» слід покласти обов`язок перерахувати позивачу з 30.11.2017 плату за газ за нормами споживання, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 206 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», розрахунок такої плати за показниками загальнобудинкового лічильника є неправомірним.

На Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та ТзОВ «Волиньгаз Збут» слід покласти обов`язок безкоштовно встановити позивачу індивідуальний лічильник і після його встановлення нараховувати плату за газ за його показниками.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.5, пунктів 2, 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та ТзОВ «Волиньгаз Збут» безкоштовно встановити позивачу ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу і після його встановлення нараховувати плату за газ за його показниками.

Зобов`язати ТзОВ «Волиньгаз Збут» перерахувати позивачу ОСОБА_1 плату за газ, який постачався в квартиру АДРЕСА_1 , починаючи з 30.11.2017 року, виходячи з норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 206 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

Стягнути з ТзОВ «Волиньгаз Збут» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» на користь держави судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, в рівній частині з кожного.

Стягнути з ТзОВ «Волиньгаз Збут» на користь держави судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. Панасюк