Справа № 143/500/20
Провадження № 22-ц/801/57/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 рокуСправа № 143/500/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корвет», фермерське господарство «Альянс-В»,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет", фермерське господарство «Альянс-В» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Бойка А.В., дата складення повного тексту рішення 12 жовтня 2020 року,

встановив:

В травні 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Щавінський К.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет", фермерське господарство «Альянс-В» про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 виступив в якості поручителя відповідно до договорів поруки № ДП0917/103 від 28 березня 2017 року, № ДП0917/103/1 від 18 квітня 2017 року, № ДП0917/103/2 від 21 квітня 2017 року, за виконання фермерським господарством ФГ «Альянс-В» зобов`язань перед ТОВ «Український дитстрибуційний центр» за договором поставки насіння с/г культур на умовах товарного кредиту №0917/103 від 28 березня 2017 року.

Так, 28 березня 2017 року між ТОВ «Український дитстрибуційний центр» та фермерським господарством «Альянс-В» було укладено договір поставки насіння с/г культур на умовах товарного кредиту №0917/103.

За умовами вказаного договору, постачальник зобов`язувався передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур, а покупець зобов`язувався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначеному договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором №0917/103, 18 квітня 2017 між ТОВ «Український дитстрибуційний центр» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0917/103.

На виконання умов договору поставки постачальник передав у власність покупця товар на загальну суму 503 048,63 грн.

Покупець прострочив виконання зобов`язань за договором №0917/103.

13 жовтня 2017 року між ТОВ «Український дитстрибуційний центр» та ТОВ «Агрофірма Корвет» укладено договір №131017/01 про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги за договором поставки насіння с/г культур на умовах товарного кредиту від 28 березня 2017 року №0917/103, в тому числі право вимоги до ФГ «Альянс-В» щодо сплати боргу в сумі 503 048,63 грн., відповідних відсотків, процентів, неустойки та інших платежів, передбачених умовами договору поставки.

Набувши право вимоги, ТОВ «Агрофірма Корвет» 15 січня 2018 року рекомендованими листами одночасно звернулись з повідомленнями-вимогами щодо сплати суми заборгованості із врахуванням штрафних санкцій до ФГ «Альянс-В» та поручителя ОСОБА_2 , однак вказані повідомлення проігноровано.

30 січня 2018 року ТОВ «Агрофірма Корвет» звернулась із позовною заявою про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з ФГ «Альянс-В» до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Господарський арбітраж». Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Господарський арбітраж" від 16 березня 2018 року у справі №01-01/18 позовні вимоги задоволено: стягнуто з ФГ «Альянс-В» на користь ТОВ "Агрофірма "Корвет" суму заборгованості у розмірі 1 041 240,83 грн. 83 коп. Після чого, ТОВ "Агрофірма "Корвет" звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Господарський арбітраж" від 16 березня 2018 року у справі №01-01/18.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02 травня 2018 року задоволено заяву ТОВ "Агрофірма "Корвет" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Господарський арбітраж" від 16 березня 2018 року у справі №01-01/18 та видано наказ на примусове виконання вказаного рішення.

В подальшому цей наказ поданий до виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, однак 28 лютого 2019 року виконавчий документ повернуто без виконання, оскільки у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

18 березня 2019 року ТОВ "Агрофірма "Корвет" звернулось до відповідача ОСОБА_2 (як до поручителя відповідно до Договорів поруки №ДП 0917/103 від 28 березня 2017 року, №ДП 0917/103/1 від 18 квітня 2017 року, № ДП 0917/103/2 від 21 квітня 2017 року) із вимогою виконання боргових зобов`язань по договору поставки замість боржника, проте і це повідомлення-вимогу було проігноровано.

23 квітня 2020 року між ТОВ «Агрофірма Корвет» та ОСОБА_1 укладено договір №23/04-20 про відступлення права вимоги, за яким новий кредитор отримав право вимоги боргу у розмірі 1 041 240, 83 грн. та відповідних відсотків, процентів, неустойки та інших платежів, що передбачені договором поруки до поручителя ОСОБА_2 .

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 , 1 424 587,77 грн., що складається з: 1 041 240,83 грн. - суми боргу; 348 344,94 грн. - пені; 35 002 грн. - 3% процентів річних від простроченої суми.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 1 424 587, 77 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень сімдесят сім копійок), що складається: 1 041 240, 83 (один мільйон сорок одна тисяча двісті сорок гривень вісімдесят три копійки) - основного боргу; 348344,94 (триста сорок вісім тисяч триста сорок чотири гривні дев`яносто чотири копійки) - пені; 35002 (тридцять п`ять тисяч дві гривні) - 3 % процентів річних від простроченої суми.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зазначення імені поручителя у текстах договорів поруки як « ОСОБА_3 » в розділі "Реквізити сторін" є технічною опискою, оскільки саме ОСОБА_2 як "Поручитель" погодив своїм підписом вказані правочини. Факт підписання договорів поруки відповідачем ОСОБА_2 не оскаржувався. Відтак, матеріалами справи підтверджується, що поручитель ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити вказану суму боргу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції прийшов до помилкового висновку про визнання укладеними трьохсторонніх договорів поруки, оскільки вказані договори підписані лише ним ОСОБА_2 , тоді як поручителем зазначений його син ОСОБА_3 , який їх не підписував. Разом з тим вказує, що він ( ОСОБА_2 ) представляв за вказаними договорами боржника ФГ «Альянс-В», у зв`язку з чим ставив підписи лише навпроти свого прізвища, імені та по батькові. Вважає, що він не є поручителем за вказаними договорами поруки, оскільки в них зазначена інша фізична особа, зокрема ОСОБА_3

21 грудня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про укладення договорів поруки саме із відповідачем ОСОБА_2 , а не з його сином ОСОБА_3 . Зазначає, що вказані обставини підтверджуються власноручними підписами ОСОБА_2 навпроти розшифрувань П.І.Б. останнього та зазначенням його ідентифікаційного коду у вступних частинах укладених договорів. Крім того, звертає увагу, що самим заявником в апеляційній скарзі заперечується підписання вказаних договорів ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що 28 березня 2017 року між ТОВ «Український дитстрибуційний центр» та Фермерським господарством «Альянс-В» в особі Ковтуна І.І. було укладено договір поставки насіння с/г культур на умовах товарного кредиту №0917/103, згідно з яким постачальник зобов`язувався передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур, а покупець зобов`язувався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначеному договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору. (а.с. 8-10).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором №0917/103, 28 березня 2017 року, 18 квітня 2017 року та 21 квітня 2017 року між ТОВ «Український дитстрибуційний центр» в особі директора Смашнюк М.В. (кредитор), ОСОБА_3 (поручитель) та ФГ «Альянс-В» в особі ОСОБА_2 (боржником) були укладені тристоронні договори поруки №0917/103, №0917/103/1, №0917/103/2. (а.с. 18-24).

Відповідно до п.1.1 договорів поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, для чого зобов`язується відповідати за порушення (невиконання, неналежне виконання) боржником його боргових зобов`язань перед кредитором, які існують за основним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

У разі порушення боржником зобов`язань, забезпечених порукою, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (п.1.2 Договорів поруки).

13 жовтня 2017 року між ТОВ «Український дитстрибуційний центр» та ТОВ «Агрофірма Корвет» було укладено договір №131017/01 про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги за договором поставки насіння с/г культур на умовах товарного кредиту від 28 березня 2017 року №0917/103, в тому числі право вимоги до ФГ «Альянс-В» щодо сплати боргу в сумі 503 048,63 грн., відповідних відсотків, процентів, неустойки та інших платежів, передбачених умовами договору поставки (а.с. 6-7).

15 січня 2018 року ТОВ «Агрофірма Корвет» рекомендованими листами направила повідомлення-вимогу щодо сплати суми заборгованості із врахуванням штрафних санкцій до голови ФГ «Альянс-В» та до ОСОБА_2 , як поручителя (а.с.25-28).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Господарський арбітраж" від 16 березня 2018 року у справі №01-01/18 позовні вимоги ТОВ «Агрофірма Корвет» задоволено: стягнуто з ФГ «Альянс-В» на користь ТОВ "Агрофірма "Корвет" 503 048,63 грн. - основного боргу, 35 158,26 грн. - пені, 457 774,25 грн. - штрафу, 40 133,63 грн. - процентів річних за користування грошовими коштами, 5 126,06 грн. - втрат від інфляції (а.с. 31-34).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02 травня 2018 року задоволено заяву ТОВ "Агрофірма "Корвет" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Господарський арбітраж" від 16 березня 2018 року у справі №01-01/18 та видано наказ на примусове виконання Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Господарський арбітраж" від 16 березня 2018 року у справі №01-01/18 про стягнення з ФГ «Альянс-В» на користь ТОВ "Агрофірма "Корвет" 503 048,63 грн. - основного боргу, 35 158,26 грн. - пені, 457 774,25 грн. - штрафу, 40 133,63 грн. - процентів річних за користування грошовими коштами, 5 126,06 грн. - втрат від інфляції (а.с. 36).

В подальшому цей наказ поданий на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, однак 28 лютого 2019 року виконавчий документ повернуто без виконання, оскільки у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення (а.с.35).

18 березня 2019 року ТОВ "Агрофірма "Корвет" звернулось до відповідача ОСОБА_2 (як до Поручителя відповідно до договорів поруки №ДП 0917/103 від 28 березня 2017 року, №ДП 0917/103/1 від 18 квітня 2017 року, № ДП 0917/103/2 від 21 квітня 2017 року) із вимогою виконання боргових зобов`язань по договору поставки замість боржника (а.с. 29).

23 квітня 2020 року між ТОВ «Агрофірма Корвет» та ОСОБА_1 укладено договір №23/04-20 про відступлення права вимоги, за яким новий кредитор отримав право вимоги боргу у розмірі 1 041 240, 83 грн. та відповідних відсотків, процентів, неустойки та інших платежів, що передбачені договором поруки до поручителя ОСОБА_2 (а.с. 38).

Відповідно до акту передачі прав від 23 квітня 2020 року, ТОВ «Агрофірма Корвет», в особі директора Молошного К.В. (кредитор) передав, а ОСОБА_1 (новий кредитор) прийняв документи, які засвідчують права вимоги до боржника (гр. ОСОБА_2 ) (а.с. 39).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відносини, пов`язані з порукою, врегульовано нормами § 3 гл. 49 розд. I кн. 5 ЦК.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з вступних частин та розділу «Реквізити сторін» укладених договорів поруки № ДП 0917/103 від 28 березня 2017 року, № ДП 0917/103/1 від 18 квітня 2017 року та № ДП 0917/103/2 від 21 квітня 2017 року, які містяться в матеріалах справи, їх сторонами є: ТОВ «Український дистрибуційний центр», в особі директора Смашнюка М.В., який діяв на підставі довіреності (Кредитор); ОСОБА_3 (Поручитель); ФГ «Альянс-В» в особі Ковтуна Івана Івановича, який діяв на підставі Статуту (Боржник).

Водночас, вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки спрямовані до ОСОБА_2 , як до поручителя, який відповідно до зазначених договорів ним не являється, а виступав під час їх укладення як представник Боржника ФГ «Альянс-В».

За вказаних обставин, належним відповідачем у вказаній справі про стягнення заборгованості з поручителя відповідно до укладених договорів поруки є саме ОСОБА_3 , оскільки останній у них значиться, як Поручитель, тоді як ОСОБА_2 є представником ФГ «Альянс-В» та зазначений Боржником.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Таким чином, про захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

За таких обставин вирішуючи позов ОСОБА_1 до участі у справі слід було залучити ОСОБА_3 в якості співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається що позивач не звертався до суду з таким клопотанням і суд не вирішував питання про залучення до справи в якості відповідача ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо технічної описки у зазначенні імені поручителя у текстах договорів поруки, як « ОСОБА_3 », оскільки, зважаючи на позицію відповідача, який заперечує факт підписання договорів за поручителя, ці твердження будь-якими належними доказами не обґрунтовані та не підтверджені.

Відповідно до норм ЦПК України суд може встановлювати фактичні обставини справи та робити висновки щодо доведеності та обґрунтованості позову у разі до залучення до справи всіх відповідачів.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції помилково встановив фактичні обставини справи зробив висновки про доведеність та обґрунтованість позову ОСОБА_1 та задовольнив позов.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з тих підстав, що до участі у справі в якості співвідповідача не був залучений ОСОБА_3 .

Поряд з цим, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги щодо того, що суд попередньої інстанції розглянув вказану справу не встановивши усіх сторін по справі, які підлягали залученню до участі у справі в якості співвідповідачів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції вирішив питання про права та інтереси особи, яка не повинна відповідати за вказаними зобов`язаннями в якості поручителя, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі та залучати співвідповідачів.

Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом.

Апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд може зробити такий висновок лише за наявності належного відповідача у справі.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належних відповідачів, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Вказані обставини у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, оскільки позбавляє суд можливості об`єктивно дослідити усі обставини справи та вірно вирішити спір без участі всіх учасників справи.

Отже, враховуючи викладене та обставини на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет", фермерське господарство «Альянс-В» про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета