АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2021 року

м. Чернівці

Справа № 713/1694/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Вовкун Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вижницька міська рада

апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2020 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), площею 0,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована в селі Мілієве Вижницького району Чернівецької області та перебуває у колективній власності колгоспу «Буковина», посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0113808, виданим Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 17 грудня 1999 року за №466, на ім`я ОСОБА_5 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 .

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Буковина», розміром 0,96 в умовних кадастрових га, без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), що знаходиться в селі Мілієве Вижницького району Чернівецької, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЧВ №0113808 від 17 грудня 1999 pоку, виданого на підставі розпорядження Вижницької районної державної адміністрації №466 від 4 грудня 1997 року.

Позивач як спадкоємець за законом після смерті батька звернувся із заявою до приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької Хоміцької Н.Г. з метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно. Однак нотаріус своєю постановою №96/02-31/77/2020 від 7 квітня 2020 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), у зв`язку з неподанням спадкоємцем правовстановлюючого документу на право на таку земельну частку (пай).

Зазначав, що оригінал вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено (загублено).

Крім позивача спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 , проте вони відмовляються від зазначеної спадщини на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), площею 0,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована в селі Мілієве Вижницького району Чернівецької області та перебуває у колективній власності колгоспу «Буковина», посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0113808, виданим Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 17 грудня 1999 року за №466, на ім`я ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтований та підлягає задовленню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити позов частково, визнавши за позивачем право на 1/3 частки спірної земельної частки (паю).

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вони не звертались до нотаріальної контори та суду із заявами про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті їх батька ОСОБА_5 , та визнання позовних вимог у даній справі.

Підписи в наявних в матеріалах справи заявах про відмову від спадщини, які нібито подані відповідачами до суду, вчинені не ними.

Посилаючись в своєму рішенні на показання свідків, суд першої інстанції при цьому не зазначає, покази яких саме свідків стали підставою для задоволення позову та які саме обставини вони підтверджують.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що ОСОБА_5 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 7 грудня 1990 року (а.с. 7 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12 лютого 2020 року (а.с.7).

Спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0113808 від 17 грудня 1999 року, належало право на земельну частку (пай), площею 0,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована в селі Мілієве Вижницького району Чернівецької області та перебуває у колективній власності колгоспу «Буковина» (а.с.9).

Крім позивача спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є донька померлого ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .

Згідно довідки Банило-Підгірнівського старостинського округу Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 472 від 12 лютого 2020 року на момент смерті ОСОБА_5 у домогосподарстві , яке розташоване в АДРЕСА_1 були зареєстровані, голова двору ОСОБА_3 , брати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та батько ОСОБА_5 . Підстава: погосподарська книга № 2 , сторінка № 6, особовий рахунок № НОМЕР_3 (а.с.11)

7 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької Хоміцької Н.Г. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , на право на вищевказану земельну длянку (пай), проте приватним нотаріусом 7 квітня 2020 року винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 такого свідоцтва з підстав ненадання останнім оригіналу правовстановлюючого документу на право на спірну земельну ділянку(пай) (а.с.10,37).

Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0113808 від 17 грудня 1999 року, виданий Вижницькою районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №466 від 4 грудня 1997 року, втрачено (загублено).

14 вересня 2020 року в газеті «Вижницькі обрії» було розміщено оголошення, де вказувалося про те, що оригінал вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0113808 від 17 грудня 1999 року слід вважати недійсним (а.с.53-54).

Відомостями, які містяться в листі Головного управління Держгеокадастру № 29-24-0.9-1818/2-20 від 26 травня 2020 року підтверджується факт видачі спадкодавцю ОСОБА_5 сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0113808 від 17 грудня 1999 року, виданого на підставі розпорядження Вижницької районної державної адміністрації №466 від 4 грудня 1997 року (а.с.11 зворот).

Також у вказаному листі зазначено про те, що вартість спірної земельної частки (паю) становить 10 815 гривень 94 копійки.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (стаття 1267 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (стаття 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права на спірну земельну частку(пай) у повному обсязі в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5 .

Судом встановлено та сторонами у справі не заперечується, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є сини померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та донька померлого ОСОБА_3 , які приняли спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживали разом з ним.

З довідки Банило-Підгірнівського старостинського округу Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 472 від 12 лютого 2020 року вбачається, що на час відкриття спадщини визщевакзані особи були зареєстровані разом зі спадкодавцем у будинку, який розташований в

АДРЕСА_1 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи.

Разом з тим, визначення терміну «постійне місце проживання» у діючому законодавстві відсутнє. Також відсутні будь-які часові критерії для визначення факту постійності.

Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Виходячи з наведеного, реєстраційний запис в погосподарсьскій книзі про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у будинку, де також був зареєстрований померлий ОСОБА_1 , є належним доказом їх проживання разом із спадкодавцем та прийняття ними спадщини.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 210/5462/14-ц.

Необгунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадщину після смерті їх батька ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 .

Як на належні та допустимі докази підтвердження волевиявлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відмову від спадщини на користь позивача, суд першої інстанції посилався на наявні в матеріалах справах дві заяви про відмову відповідачів від спадщини та визнання останніми позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі від 25 листопада 2020 року, які були адресовані суду першої інстанції.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачі заперечували факт написання ними вищевказаних заяв, що свідчить про відсутність їх волевиявлення на відмову від належної їм частки у спадковому майні.

Окрім того, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частиною другою статті 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

За змістом частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин повинен вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним (частини третя - п`ята статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом пункту 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за N 283/8882 (далі Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій), письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова права, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Не допускається прийняття заяв про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяв про їх відкликання, складених від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Неповнолітня особа має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, за відсутності заяви від їх імені про відмову від спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї, може відкликати її протягом строку, установленого для прийняття спадщини.

Виходячи з наведених вище норм права, єдиною підставою для встановлення факту відмови спадкоємця від спадщини на користь іншої особи, це є подання таким спадкомцем у визначені статтею 1270 цього Кодексу строки письмової заяви особисто чи письмової заяви з належно посвідченим його підписом, як це передбачено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій.

Оскільки таких обставин у даній справі апеляційним судом не встановлено, підстав вважати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на спадщину після смерті їх батька ОСОБА_5 колегією суддів не вбачається.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 336/5497/16-ц.

Враховуючи те, що спадковим майном після смерті спадкодавця є право на земельну частку (пай), площею 0,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована в селі Мілієве Вижницького району Чернівецької області та перебуває у колективній власності колгоспу «Буковина», яку прийняли три спадкоємці першої черги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та яким у відповідності до положень статті 1267 ЦК України належать рівні частки у такому спадковому майні, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права на 1/3 частку вказаної земельної частки (паю).

Помилковим також є висновок суду першої інстанції в частині задоволення позову до Вижницької міської ради.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та Верховним Судом в постановах від 06 травня 2019 року у справі № 522/4687/14-ц та від 5 серпня 2020 року у справі № 733/529/17.

Предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно - право на земельну частку (пай), площею 0,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована в селі Мілієве Вижницького району Чернівецької області, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки у вказаній справі навні спадкоємці, які в силу приписів статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, підстави для залучення до участі у справі у якості відповідача Вижницької міської ради були відсутні .

Встановивши, що у даній справі позов заявлено до неналежного відповідача -Вижницької міської ради, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до Вижницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом слід змінити, визнавши за ОСОБА_1 право на 1/3 частку спірної земельної частки (паю). Рішення в частині задовлення позову ОСОБА_1 до Вижницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції слід змінити, визнавши за ОСОБА_1 право на 1/3 частку спірної земельної частки (паю).

З квитанції №0.0..1 від 14 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 841 гривня, хоча мав сплатити 840 гривень 40 копійок.

З квитанції № 0.0. .1 від 24 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в розмірі 1261 гривня 21 копійка.

З квитанції № 0.0. .1 від 24 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 1261 гривня 21 копійка.

Враховуючи часткове задоволення судом позову, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути по 140 гривень 14 копійок з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 840 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 840 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до правил частини 10 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 700 гривень 66 копійок в рахунок відшкодування судових витрат (840,80 140,14= 700,66).

Відповідно до правил частини 10 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 700 гривень 66 копійок в рахунок відшкодування судових витрат (840,80 140,14= 700,66).

Керуючись статтями 367,368,374,376,381,382 ЦПК України,суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно змінити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право на 1/3 частку земельної частки (паю), площею 0,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована в селі Мілієве Вижницького району Чернівецької області та перебуває у колективній власності колгоспу «Буковина», посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0113808, видане Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області згідно розпорядження від 17 грудня 1999 року за №466, на ім`я ОСОБА_5 .

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Вижницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно за законом скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вижницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 700 (сімсот) гривень 66 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 700 (сімсот) гривень 66 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 4 лютого 2021 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна