КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7175/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Соколової В.В., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Нагорного Олександра Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Козлова Р.Ю.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, ОСОБА_2 про визнання недійсними реєстрації авторського права, свідоцтва про реєстрацію авторського права, зобов`язання вчити дії,-

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсною реєстрацію авторського права ОСОБА_2 на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1", здійснену 16 липня 2013 року Державною службою інтелектуальної власності України за заявою ОСОБА_2 від 21 червня 2013 року НОМЕР_5; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" № НОМЕР_1 від 16 липня 2013 року, видане на ім`я ОСОБА_2 як автора; зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості про визнання недійсною реєстрації авторського права ОСОБА_2 на твір " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за визнаним недійсним свідоцтвом № НОМЕР_1 .

Вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №757/43585/17-ц за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби інтелектуальної власності, ОСОБА_1 , у якій просить визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований; визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований та визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований. Також просить суд зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державну службу інтелектуальної власності внести відомості до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтв України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Вказує, що вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 свідоцтва видані з порушенням прав ОСОБА_2 .

В свою чергу, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 отримав свідоцтва з порушенням його прав.

Вказує, що, подаючи заяву про реєстрацію авторського права на твір від 18 червня 2013 року, ОСОБА_2 зазначив його як твір образотворчого мистецтва, роботи над яким були завершені 19 березня 2009 року. Поряд з цим, до заяви не додано доказів на підтвердження дати створення твору, а також оригіналів чи примірників із зазначенням авторства ОСОБА_2 .

В свою чергу ОСОБА_1 вказує, що він є відомим блогером, мандрівником, засновником Інтернет- та реальної спільноти, його впізнають. Впродовж своєї діяльності використовував графічне зображення "ІНФОРМАЦІЯ_14" із п`ятикутною зіркою та без неї.

Графічне зображення (англійські слова "ІНФОРМАЦІЯ_14" із п`ятикутною зіркою між словами) створено ним 26 грудня 2007 року, під час заповнення відомостей про себе у профілі соціальної мережі "однокласники".

17 грудня 2008 року розмістив першу публікацію в особистому блозі в мережі Інтернет із використанням цього знаку.

У 2009 року зробив татуювання на спині із використанням цього знаку.

В квітні 2011 року в соціальній мережі Facebook ним створено спільноту із використанням цього знаку, згодом створено власний сайт. Всі матеріали супроводжуються використанням знаку.

18 серпня 2011 року подав заявку про реєстрацію позначання "ІНФОРМАЦІЯ_14" для товарів 38 класу МКТП, 20 червня 2013 року подав заявку про реєстрацію позначення "ІНФОРМАЦІЯ_14" для товарів та послуг 35, 39, 41, 43 класів МКТП, 18 липня 2014 року подав заявку про реєстрацію комбінованого позначення "ІНФОРМАЦІЯ_14" з п`ятикутною зіркою між словами для товарів та послуг 35, 38, 39, 41, 43 класів МКТП.

Уточнивши підстави позову, з посиланням на висновки експертизи, також зазначив, що твір, права на який зареєстровано за ОСОБА_2 , не містить ознак новизни та оригінальності, твір створено не ним. Також вказує, що 30 січня 2019 року ОСОБА_2 подав логотип "ІНФОРМАЦІЯ_14" для використання в 35, 38, 39, 41, 43 класах МКТП.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Нагорним О.В. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на підстави позову. Зазначає про відсутність висновків суду в частині підстав позову, згідно із якими зображення логотипу не може бути твором образотворчого мистецтва.

Зазначає, що судом не встановлено дати, коли ОСОБА_2 створено твір, що має вагоме значення для вирішення справи і було одним із доводів позовних вимог.

Визнавши безпідставними докази, що надані позивачем, суд не навів належного обґрунтування. Зазначає, що висновком експертизи №19/4КТ-26 від 04 липня 2019 року, складаним ТОВ "Лабораторія комп`ютерної криміналістики" встановлено створення інформації у соціальній мережі "Однокласники" 26 грудня 2007 року, відомостей з сайту "DRIVE2.RU" 17 грудня 2008 року. При цьому вказує, що відповідач не надав доказів на спростування заявлених вимог та наданих доказів.

Зазначає, що суд не зазначив у рішенні покази свідків, які відхилив, зокрема і ОСОБА_2 . Звертає увагу, що під час допиту ОСОБА_2 як свідка, останній, зокрема, вказував, що твір створювався виключно в електронній формі, натомість у справі №757/43585/17-ц ОСОБА_3 , який на замовлення ОСОБА_2 створював твір, зазначив, що спочатку зразки виконувались на папері.

Щодо висновків суду, у яких вказано "В той же час, оскільки через технічні причини суду не вдалося дослідити судовому засіданні дату створення примірника спірного твору, наданого відповідачем на компакт-диску, суд приймає до уваги те, що позивач не заперечував, що під час ознайомлення з примірником спірного твору відображалася дата, яка заявлялася відповідачем, ОСОБА_2 . Крім того, відповідна дата відображена під час складення висновку експерта, наданого відповідачем." зазначає, що незрозуміло, на який саме висновок експертизи посилається суд. Звертає увагу, що у справі також є висновок від 10 лютого 2020 року, який судом не оцінювався та цей висновок не вирішував технічних питань щодо дати створення диску із інформацією, яку надав відповідач. Також зазначає, що замовив консультативний висновок з приводу можливості зміни інформації у файлі на диску та згідно із наданим дослідженням зазначено, що таке можливо, але суд не дослідив його.

Посилається на безпідставне та немотивоване відхилення судом висновку №26-11/19 від 11 листопада 2019 року, складеного судовим експертом Соповою К.А..

Вказує, що реєстрація авторського права на твір є формальною процедурою, що не включає перевірки справжності і підтвердження авторства, у зв`язку із чим сама по собі обставина видачі свідоцтва не є беззаперечним аргументом для того, щоб особу можна було уважати автором, але суд виходив з протилежного, та у спорі, у якому підставність видачі свідоцтва оспорювалась.

Адвокатом Косенко О.А. в інтересах ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в її задоволенні. Посилається на те, що наданими позивачем доказами не підтверджуються зазначені підстави щодо дати створення ним об`єкта авторських прав. Посилається на безпідставність доводів про порушення судом процесуальних норм.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 - адвокат Нагорний А.О. та адвокат Майстренко Л.О. доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Косенко О.І. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України апеляціний суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скріншоти інтернет-публікацій, інтерв`ю, фотографій, відеороликів та інші докази на підтвердження факту створення та використання ОСОБА_1 датуються пізніше березня 2009 року, тобто пізніше дати створення спірного твору ОСОБА_2 .

Щодо скріншоту профілю позивача у соціальній мережі "Однокласники", створеного 26 грудня 2007 року, та скріншоту, який фіксує відомості з сайту "DRIVE2.RU" щодо використання ОСОБА_1 логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_14" у 2008 році, суд зазначив, що відображено інформацію, що існувала на момент створення відповідних скріншотів, а не на момент грудня 2007 року та грудня 2008 року. З пояснень позивача та показів свідків суд також установив, що інформація зазнавала змін.

Висновок №19/4КТ-26 від 04 липня 2019 року, складаний ТОВ "Лабораторія комп`ютерної криміналістики" суд відхилив з посиланням на те, що дослідження проведено без з`ясування чи піддавались редагуванню інтернет-сторінки.

Щодо висновку №26-11/19 від 11 листопада 2019 року, складеного судовим експертом Соповою К.А. суд вказав, що такий ґрунтується на неналежних і недостовірних доказах.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції та зазначає про наступне.

З матеріалів справи убачається, що 21 червня 2013 року ОСОБА_4 до Державної служби інтелектуальної власності України подано заяву НОМЕР_5 про авторство ОСОБА_2 на графічне зображення логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_14" - твору образотворчого мистецтва у вигляді зображення обрамленої широким контуром п`ятикутної рівносторонньої зірки, яка розташована у центрі поміж словами "ІНФОРМАЦІЯ_14".

У заявці вказано, що датою остаточного завершення роботи над твором є 19 березня 2009 року. Відомості про твір не оприлюднювались. Твір створено в порядку індивідуальної розробки.

16 липня 2013 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про реєстрацію авторського права НОМЕР_1.

Згідно частини 1 статті 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена звичайним способом на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Відповідно до статті 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Особа, яка має авторське право, для сповіщення про свої права може використовувати спеціальний знак, встановлений законом.

Дії, що уважаються використанням твору, визначені положеннями статті 441 ЦК України.

Окрім того, статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) надано визначення таких термінів, зокрема: автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо.

Згідно частини 1 статті 8 цього Закону об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме:

1) літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо);

2) виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори;

3) комп`ютерні програми;

4) бази даних;

5) музичні твори з текстом і без тексту;

6) драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні та інші твори, створені для сценічного показу, та їх постановки;

7) аудіовізуальні твори;

8) твори образотворчого мистецтва;

9) твори архітектури, містобудування і садово-паркового мистецтва;

10) фотографічні твори, у тому числі твори, виконані способами, подібними до фотографії;

11) твори ужиткового мистецтва, у тому числі твори декоративного ткацтва, кераміки, різьблення, ливарства, з художнього скла, ювелірні вироби тощо;

12) ілюстрації, карти, плани, креслення, ескізи, пластичні твори, що стосуються географії, геології, топографії, техніки, архітектури та інших сфер діяльності;

13) сценічні обробки творів, зазначених у пункті 1 цієї частини, і обробки фольклору, придатні для сценічного показу;

14) похідні твори;

15) збірники творів, збірники обробок фольклору, енциклопедії та антології, збірники звичайних даних, інші складені твори за умови, що вони є результатом творчої праці за добором, координацією або упорядкуванням змісту без порушення авторських прав на твори, що входять до них як складові частини;

16) тексти перекладів для дублювання, озвучення, субтитрування українською та іншими мовами іноземних аудіовізуальних творів;

17) інші твори.

Згідно частин 1 та 2 статті 11 цього Закону суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Порядком державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1756, що був чинний на момент подання заявки ОСОБА_2 , унормовано, що заявка про реєстрацію авторського права або договору, який стосується права автора на твір, приймається до розгляду після одержання Державною службою усіх документів, визначених пунктами 6 і 7 цього Порядку. Розгляд заявки і прийняття рішення про реєстрацію авторського права на твір та реєстрацію договору, який стосується права автора на твір, здійснюється протягом місяця від дати надходження до Державної служби правильно оформлених документів заявки. Під час розгляду заявки Державна служба не проводить експертизу твору і не встановлює факт виникнення авторства ( розділ ІV пункт 17 Порядку).

Із викладеного слідує, що особа, яка зазначає себе автором, може звернутися до установи за отриманням свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, при цьому питання про факт авторства та експертиза твору не проводиться.

Виникнення і здійснення авторського права не вимагають спеціального оформлення твору, реєстрації або дотримання будь-яких інших формальностей. Авторське право виникає з моменту створення твору, що є юридичним фактом, який перетворює можливість володіти авторськими правами на суб`єктивне право.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що позивачем не доведено факт створення та/або використання спірного твору до березня 2009 року. Разом з тим, судом не наведено будь-яких мотивів, з яких суд виходив, використовуючи для своїх висновків проміжок часу "березень 2009 року", окрім посилання на пояснення відповідача ОСОБА_2 щодо створення ним твору у березні 2009 року. Проте належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження цього факту матеріали справи не містять.

Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 цієї статті).

Однією із основних засад цивільного судочинства є диспозитивність, а саме суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду, позивач вимоги мотивує тим, що він є відомим блогером, мандрівником, засновником Інтернет- та реальної спільноти, його впізнають. Впродовж своєї діяльності використовував графічне зображення "ІНФОРМАЦІЯ_14" із п`ятикутною зіркою та без неї. Графічне зображення (англійські слова "ІНФОРМАЦІЯ_14" із п`ятикутною зіркою між словами) створено ним 26 грудня 2007 року, під час заповнення відомостей про себе у профілі соціальної мережі "однокласники".

Тобто, підставами позову у цій справі є те, що позивач ОСОБА_1 є автором і ним раніше за ОСОБА_2 почало використовуватися графічне зображення "ІНФОРМАЦІЯ_14" із зображенням обрамленої широким контуром п`ятикутної рівносторонньої зірки, яка розташована у центрі поміж цими словами.

Відповідно до даних висновку експертного дослідження від 04 липня 2019 року №19/4КТ-26, складаного ТОВ "Лабораторія комп`ютерної криміналістики" на замовлення представника ОСОБА_1 (експерт Денисенко С.М. ):

1. На веб-сайті "DRIVE2.RU", за посиланням " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", міститься публікація "ІНФОРМАЦІЯ_4 ", де відображено графічне комбіноване позначення ІНФОРМАЦІЯ_14 та словарне сполучення ІНФОРМАЦІЯ_14.

Публікація " ІНФОРМАЦІЯ_4 " створена ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На веб-сайті "Youtube " (ІНФОРМАЦІЯ_15), міститься канал " ІНФОРМАЦІЯ_7 ", де відображено словарне сполучення ІНФОРМАЦІЯ_8 ").

Канал " ІНФОРМАЦІЯ_6 " зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_9 .

2. На веб-сайті "Одноклассники @ ( ok.ru ), за адресою: " ІНФОРМАЦІЯ_12 ", міститься профіль користувача під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", де відображено графічне комбіноване позначення ІНФОРМАЦІЯ_14, що являється ім`ям профіля, графічне комбіноване позначення ІНФОРМАЦІЯ_14 та словарне сполучення ІНФОРМАЦІЯ_14, на фотозображеннях.

Дата створення профіля користувача "ІНФОРМАЦІЯ_3" - 26.12.2007.

Із змісту цього висновку убачається, що такий підготовлено для подання до суду та експерт підтверджує, що він попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд першої інстанції, щодо скріншоту профілю позивача у соціальній мережі "Однокласники", створеного 26 грудня 2007 року, та скріншоту, який фіксує відомості з сайту "DRIVE2.RU" щодо використання ОСОБА_1 логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_14" у 2008 році, вказуючи про відображення інформації, що існувала на момент створення відповідних скріншотів, а не на момент грудня 2007 року та грудня 2008 року та про те, що така інформація зазнавала змін, не вказує належних доказів, на підставі яких слід дійти такого висновку, обмежившись при цьому загальними посиланнями.

Натомість матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б спростовували дату розміщення позивачем відповідної текстової публікації із використанням позначення "ІНФОРМАЦІЯ_14".

Відповідач, не спростовуючи даних паперової копії електронному доказу, мотивує свої заперечення в суді першої інстанції тим, що існує механізм (алгоритм) зміни персональних даних та коригування дописів на сторінці у соціальних мережах, проте доказами факту внесення змін в частині зазначення відповідної дати не довів.

У вересні 2021 року на стадії апеляційного розгляду представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Косенко О.А. подано клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити такі питання:

1. Якою була вихідна дата публікації на веб-сторінці ОСОБА_6 на веб-сайті drive2.ruза посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16?

2. Чи змінювався вихідний код веб-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16? Якщо так, то коли і як?

3. Яким був початковий текст публікації на веб-сторінці ОСОБА_6 на сайтіdrive2.ru за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16?

4. Чи змінювався текст публікації на веб-сторінці ОСОБА_6 на сайтіdrive2.ru за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16?

5. Якою була початкова назва сторінки блогу ОСОБА_6 на сайті drive2.ruза посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16? Чи змінювалася назва, якщо так, то коли і як?

6. Яке графічне зображення використовувалося на сторінці блогу ОСОБА_6 на сайтіdrive2.ru за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16?

7. Чи змінювалось зображення на сторінці блогу ОСОБА_6 на сайті drive2.ru? Якщо так, то коли і як?

Разом з тим, частиною 1 статті 367 ЦПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Апеляційний суд враховує, що наведені вище положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи", при цьому, тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання цього питання матиме наслідком порушення приписів статті 367 ЦПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

З матеріалів справи убачається, що в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 діяв як особисто, так і за участі представника - адвоката, який надав професійну правничу допомогу.

Установлено також, що судом на стадії підготовчого провадження виконано вимоги частини 5 статті 12 ЦПК України, сторонами та їх представниками заявлено клопотання про надання тих доказів, які учасники справи уважали за необхідне.

Ураховуючи, що відповідного клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи відповідачем не заявлялось, поважних причин, які унеможливлювали реалізацію цього права в суді першої інстанції - не наведено, відтак апеляційний суд не має законних підстав для призначення такої експертизи на стадії апеляційного перегляду.

Разом з тим, апеляційним судом прийнято та досліджено Висновок експертного дослідження №ЕД-19-20/32620-КТ від 03 листопада 2020 року, складений експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судовим експертом С.Ковальчуком, з огляду на те, що про такий доказ було заявлено відповідачем в суді першої інстанції в судовому засіданні 04 листопада 2020 року, проте судом, на думку апеляційного суду, помилково не прийнято, ураховуючи дату його виготовлення.

Проте, аналізуючи цей висновок, апеляційний суд зазначає, що у висновку відсутнє посилання на його підготовку для подання до суду та про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Отже Висновок експертного дослідження №ЕД-19-20/32620-КТ від 03 листопада 2020 року, складений експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судовим експертом С.Ковальчуком не можна уважати висновком експертизи та належним засобом для встановлення даних, які мають значення для вирішення справи.

Поряд з цим, наявними у справі доказами підтверджено подальше активне використання ОСОБА_1 позначення "ІНФОРМАЦІЯ_14", зокрема і в період часу до реєстрація ОСОБА_2 авторського права на твір, а саме даними, зафіксованими у інтерв`ю позивача інтернет-виданню "ІНФОРМАЦІЯ_17", серпень 2012 року; інтерв`ю позивача інтернет ресурсу "ІНФОРМАЦІЯ_18" липень 2012 року; інтерв`ю позивача інтернет ресурсу "BIT.UA" від 26 липня 2012 року.

Натомість доказів, на підтвердження створення відповідачем ОСОБА_2 твору у березні 2009 року матеріали справи не містять.

При цьому, з матеріалів справи убачається, що на стадії попереднього розгляду у суді першої інстанції представником відповідача подано клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_3 . Проте в подальшому в ході судового розгляду в судовому засіданні 14 грудня 2020 року представником відповідача заявлено про відкликання цього клопотання.

Апеляційним судом відхилено клопотання відповідача про допит в якості свідка ОСОБА_3 на стадії апеляційного перегляду, оскільки відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи, що відповідач на стадії розгляду справи в суді першої інстанції заявив про відкликання клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_3 , що є правом учасника справи, проте ризик вчинення такої дії покладено на сторону відповідача, відтак, з огляду на положення статей 356, 367 ЦПК України, відсутні підстави для допиту цього свідка на стадії апеляційного перегляду.

Таким чином апеляційний суд констатує що жодних доказів які б давали підстави для висновку про створення спірного твору ОСОБА_2 в березні 2009 року матеріали справи не містять, а посилання на цей проміжок часу суду першої інстанції є необґрунтованим.

Окрім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 до письмових пояснень долучено флеш-накопичувач, вміст якого було досліджено апеляційним судом та установлено графічне зображення логотипу в двох варіантах, а також наявність дати 30 січня 2009 року.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що в суді першої інстанції відповідачем з посиланням на цей же вміст надавався іншій носій електронної інформації, який судом не досліджено з посиланням на технічні причини.

Логічних та послідовних обґрунтувань щодо джерела цієї інформації, які б узгоджувались з іншими доказами у справі, відповідачем не надано, відтак апеляційний суд відхиляє цей доказ як неналежний.

Окрім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки позовним вимогам в тій частині, що зображення логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_14" не може бути твором і об`єктом авторського права, оскільки висновків про таке рішення суду не містить.

За змістом статей 421, 433, 435 ЦК України, статей 7,8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" в їх взаємозв`язку об`єктом авторського права є лише той результат, який створено творчою працею. Ознаками, які дозволяють відокремлювати твори як результати творчої діяльності від інших об`єктів, є оригінальність і новизна твору.

Апеляційний суд зазначає, що оригінальність твору означає не унікальність та абсолютну несхожість з усіма іншими творами, а автентичність, самобутність, коли твір не відтворює повністю чи частково інші твори, а є результатом самостійної творчої праці його автора.

Натомість, якщо об`єкт складається з уривків інших творів і не містить жодного особистого внеску особи, яка створила цей об`єкт, це може означати відсутність творчої праці при створенні такого об`єкта. Ознака новизни в авторському праві - це додатковий критерій, який характеризує творчий процес: відомий продукт, створений особистістю самостійно, нетрадиційним способом чи такий, що виявився несподіваним, невідомим раніше суб`єкту творчості, є відображенням дійсно творчого відношення до справи, в процесі чого відбувається розвиток і збагачення здібностей особистості. Нове у творчості - це новий результат для суб`єкта творчої діяльності, не копіювання вже існуючого твору, а створення чогось нового, чого раніше не існувало серед здобутків цього автора. Отже об`єктом авторського права є твір - результат інтелектуальної творчої діяльності, виражений у певній об`єктивній формі.

Відповідно до даних висновку експерта №26-11/19 від 11 листопада 2019 року, складеного судовим експертом Соповою К.А. на замовлення представника ОСОБА_1 для подання до суду і вказівкою про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок:

Згідно з відомостями, наданими на дослідження, твір "ІНФОРМАЦІЯ_1", авторське право на який зареєстровано за ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , не є результатом творчої праці ОСОБА_2 , складається з неоригінальних, неохороноздатних елементів, де низький рівень творчості при їх підборі та розташуванні не призводить до створення оригінального охороноздатного твору.

Експертом в дослідженні послідовно проаналізовано зображення досліджуваного об`єкту, а також наведено логічний висновок за наслідками проведеного дослідження.

Відповідно до даних висновку від 10 лютого 2020 року №19/23/2-1/1-СЕ/20, складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України на замовлення ОСОБА_2 для подання до суду з попередженням експерта про кримінальну відповідальність за неправдивий висновок:

Твір "ІНФОРМАЦІЯ_1", що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію авторського права НОМЕР_1, є результатом творчої праці ОСОБА_2 , згідно з відомостями наданими на дослідження.

Твір " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію авторського права НОМЕР_1, на момент 30.01.2009 року мав ознаки новизни та оригінальності, згідно з відомостями, наданими на дослідження.

Аналізуючи дані цього висновку, апеляційний суд констатує, що такі ґрунтуються на матеріалі, наданому на дослідження ОСОБА_2 , зокрема на відомостях, викладених у його власних заявах, поданих до суду (відзив, заперечення на відповідь на відзив). Безпосередньо дослідження обмежено описом графічного зображення логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_14" без викладення будь-якого аналізу, а відповіді на запитання не мають жодного логічного зв`язку між проведеним дослідженням і отриманим результатом.

Відтак, ураховуючи, що висновок експерта від 10 лютого 2020 року №19/23/2-1/1-СЕ/20 виконано без дослідження всього обсягу інформації щодо цього зображення, апеляційний суд відхиляє цей висновок як такий, що не відповідає критеріям належності, допустимості і достовірності доказу.

Отже апеляційний суд уважає обґрунтованими твердження позивача щодо відсутності у графічного зображення логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_14" таких ознак, як оригінальність і новизна, відтак такий конкретно результат не є об`єктом авторського права з огляду на положення статей 421, 433, 435 ЦК України, статей 7,8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", оскільки установлено відсутність особистого інтелектуального (творчого) внеску фізичної особи в обсязі, достатньому для виникнення охоронюваного законом самостійного об`єкта інтелектуальної власності.

У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі №761/38133/19 вказано, зокрема, на таке: Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 , протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і дослідженим доказам у їх сукупності.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2305,20 грн судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції та 3457,80 грн компенсації судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а всього 5763 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, ОСОБА_2 про визнання недійсними реєстрації авторського права, свідоцтва про реєстрацію авторського права, зобов`язання вчити дії задовольнити.

Визнати недійсною реєстрацію авторського права ОСОБА_2 на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1", здійснену 16 липня 2013 року Державною службою інтелектуальної власності України за заявою ОСОБА_2 від 21 червня 2013 року НОМЕР_5.

Визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" № НОМЕР_1 від 16 липня 2013 року, видане на ім`я ОСОБА_2 як автора.

Зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості про визнання недійсною реєстрації авторського права ОСОБА_2 на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" за визнаним недійсним свідоцтвом № НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2305,20 грн судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції та 3457,80 грн компенсації судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а всього 5763 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Соколова

О.І. Шкоріна