Дата документу 25.01.2021
Справа № 937/3315/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» січня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

за участі секретаря Горбань Н.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Тихоліза С.П.,

представника відповідача ТОВ «Врожайний» та третьої особи ОСОБА_2 адвоката Бєляєва А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі в режимі відеоконференції із Ленінським районним судом м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Врожайний» про відшкодування шкоди, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПрАТ «СК «УПСК», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, в якому просить стягнути з ТОВ «Врожайний» на свою користь 200 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також судові витрати у сумі 7 000,00 грн., що пов`язані з оплатою позивачем витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначає, що 19.09.2019 року о 07.20 годин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «FORD Transit Connect», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Центральній в с. Костянтинівка, Мелітопольського району, Запорізької області скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_3 , яка перебігала проїзну частину вулиці Центральної. В результаті даної ДТП малолітня пішохід ОСОБА_3 , 2007 року народження отримала тяжкі тілесні ушкодження. В зв`язку із чим їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Згідно додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу №1/У від 01.01.2016 року, складеної 02.01.2017 року у м. Мелітополі транспортний засіб «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску належить ОСОБА_4 , яка передала його у тимчасове володіння та користування орендарю ТОВ «Врожайний» в особі директора ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 31.12.2019 року, включно. Згідно наказу № 27-К від 13.06.2019 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду механіка за сумісництвом до ТОВ «Врожайний» та, відповідно до акту від 17.06.2019 року, за ним був закріплений та йому переданий зазначений транспортний засіб. З урахуванням викладеного, саме ТОВ «Врожайний» являється належним відповідачем по справі та зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану належним йому автомобілем «FORD Transit Connect», який знаходився у повному господарському віданні юридичної особи. Внаслідок завдання тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_3 завдано шкоди, пов`язаної із витратами на лікування. В зв`язку із чим позивачем було подано заяву до ПрАТ «СК «УПСК», яка згідно полісу ОСЦПВВНТЗ А0/0219750 несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, спричинену третім особам внаслідок дій забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, матеріальна шкода, завдана позивачу у результаті ДТП від 19.09.2019 року була відшкодована страховиком. Позивач зазначає, що їй також була завдана моральна шкода, оскільки наслідки подій що сталися, потягли за собою знаходження малолітньої ОСОБА_3 у комі близько 4-х місяців. Дитина внаслідок ДТП отримала важку травму голови, яка відобразилася на можливостях рухатися: пролежавши нерухомою 4 місяці у комі, малолітня ОСОБА_3 вимушена заново навчатися рухати пальцями, руками, ногами, вчитися говорити та ходити. В теперішній час дитина дотепер відчуває негативні наслідки ДТП, що сталась 19.09.2019 року. Вказане назавжди змінили її звичний уклад життя, позбавили можливості відвідувати школу, спілкуватися та грати з однолітками, займатися фізичними вправами. Негативні наслідки тілесних ушкоджень, отриманих у результаті ДТП, заважають їй вести звичний спосіб життя, обумовили необхідність пошуку та залучення додаткових матеріальних ресурсів, залучення значних фізичних та духовних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. З урахуванням усіх душевних страждань, яких зазнала малолітня ОСОБА_3 , моральна шкода, завдана їй у результаті ДТП та їх наслідків оцінюється у розмірі 200 000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Також, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

11 червня 2020 року від представника відповідача адвоката Бєляєва А.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У рішенні від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15 та зазначив, що ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України регулюють регресні зобов`язання (зобов`язання, які виникають у страховика цивільно-правової відповідальності та його страхувальника, а стаття 27 Закону України «Про страхування» та 993 ЦК України регулюють суброганційні зобов`язання, які виникають у страховика за договором добровільного страхування майна (КАСКО) та винною особою у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників, а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно правової відповідальності. Суд зазначив, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страховою виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, позивач ОСОБА_6 всупереч правових норм одночасно звернулась з вимогами і до страхової компанії, і до власника транспортного засобу, тоді як першочергово повинна звернутися до страховика - ПрАТ «СК УПСК», яке згідно полісу ОСЦПВВНТЗ АО/0219750 несе цивільно правову відповідальність за шкоду спричинену ОСОБА_3 у результаті ДТП 19.09.2019 року. Після визначення суми відшкодування, в тому числі і моральної шкоди, передбаченої п.26-1 вказаного Закону та у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування моральної шкоди відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, представником відповідача адвокатом Бєляєвим А.В. в його офісі за адресою АДРЕСА_2 , особисто позивачу ОСОБА_1 було передано 15 000 гривень, про що позивач у своєму позові не зазначила. Оскільки внаслідок ДТП потерпілій була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідному розмірі, стягнення її відшкодування не може відбуватися двічі і з винної особи, і з володільця джерела підвищеної небезпеки, що намагається здійснити позивач. Крім того, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, заявлена моральна шкоду у розмірі 200 000,00 гривень не відповідає фактичним обставинам справи, принципам розумності та справедливості. Таким чином, представник відповідача вважає, що по перше, належним відповідачем по справі є страховик, а саме ПрАТ «СК УПСК», по друге, позивач після отримання компенсації за моральну шкоду повторно її вимагає, тоді як моральна шкода не може бути відшкодована двічі.

22 червня 2020 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тихоліза С.П. надійшли заперечення на відзив, в яких він зазначив, що згідно діючого цивільного законодавства України особа, якій завдано матеріальної або моральної шкоди має право самостійно вирішувати до кого звертатися за відновленням своїх порушених прав (до особи, що спричинила шкоду чи до страховика). Закони України не зобов`язують потерпілу особу у результаті ДТП звертатися лише до страховика, а вже потім до водія чи власника транспортного засобу. Це вільне волевиявлення особи, яка понесла моральну чи матеріальну шкоду від наслідків дорожньо - транспортної пригоди (ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У даному випадку, згідно наказу № 27-К від 13.06.2019 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду механіка за сумісництвом до ТОВ «Врожайний». Відповідно до акту від 17.06.2019 року за ним був закріплений та йому був переданий транспортний засіб «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 . З урахуванням викладеного, саме ТОВ «Врожайний» являється належним відповідачем по справі та зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану належним йому джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом, який знаходився у повному господарському віданні юридичної особи. Посилання представника відповідача на постанову ВС у даному випадку немає сенсу через те, що Закони України мають пріоритетну силу над підзаконними актами, а постанови Верховного Суду не можуть відмінити діючі Закони України. Крім того, наведений приклад є не коректним та не відповідає обставинам даної справи, що робить неможливим його тлумачення у розрізі вказаної справи. Також зазначає, що позивач ОСОБА_1 раніше зверталась до ПрАТ «Страхової Компанії «УПСК», де, згідно полісу було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу та отримала відшкодування матеріальної шкоди, яка була підтверджена чеками та квитанціями за лікування неповнолітньої ОСОБА_3 . Тому ніякої різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням відповідачу виплачувати не потрібно. Позивач особисто, та її представник неодноразово зверталися до водія ОСОБА_2 , адвоката Бєляєва А.В., а також до керівництва ТОВ «Врожайний» у телефонному режимі із проханнями допомогти матеріально на лікування неповнолітньої ОСОБА_3 , враховуючи її тяжкий стан та обмежені матеріальні можливості батьків потерпілої. Однак, останні жодного разу не виказали співчуття родині та не спробували допомогти врятувати життя та здоров`я неповнолітньої дівчини, яка постраждала від джерела підвищеної небезпеки, володільцем якого є ТОВ «Врожайний». Навпаки, адвокат Беляєв А.В. відповідав у цинічній формі, що ОСОБА_1 вже отримала 15 000 гривень від водія ОСОБА_2 і більше нічого не отримає. Однак, за час лікування неповнолітньої ОСОБА_3 було витрачено більше 100 000 гривень лише на медичні препарати та медичне обслуговування. Щодо тверджень представника відповідача, що ОСОБА_1 отримала від адвоката Бєляєва А.В. 15 000 гривень як часткове відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП зазначив, що позивач не відмовляється від визнання цього факту, однак, адвокат Бєляєв А.В. при передачі коштів позиціонував себе як представник водія ОСОБА_2 , який частково відшкодовує матеріальну шкоду, спричинену неповнолітній ОСОБА_3 у результаті ДТП від 19.09.2019 року. У подальшому, і водій ОСОБА_2 , і керівництво ТОВ «Врожайний» самоусунулися від виплати матеріальної шкоди, спричиненої діями водія ОСОБА_2 , а про сплату моральної шкоди мова навіть не йшла. Щодо тверджень представника відповідача, що моральна шкода у розмірі 200 000 грн. не відповідає фактичним обставинам справи, принципам розумності і справедливості, а також те, що позивач намагається отримати відшкодування моральної шкоди двічі, повторно після виплати страхового відшкодування пояснив, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Наслідки подій що сталися, потягли за собою знаходження малолітньої ОСОБА_3 у комі близько 4-х місяців, на протязі яких її мати - ОСОБА_1 не знала, чи зможе її малолітня донька колись знову посміхатися, говорити або бігати. Вказане назавжди змінили її звичний уклад життя, позбавили можливості відвідувати школу, спілкуватися із однолітками, займатися фізичними вправам, іграми, тощо. Позивач внаслідок ДТП отримала важку травму голови, яка відобразилася на можливостях рухатися. Малолітня ОСОБА_3 вимушена заново навчатися рухати пальцями, руками, ногами, та вчитися говорити та ходити. Позивач дотепер відчуває негативні наслідки тілесних ушкоджень, отриманих у результаті ДТП від 19.09.2019 року, які заважають їй вести звичний спосіб життя. З урахуванням наведених обставин та продовження довготривалого лікування ОСОБА_7 , представник позивача вважає, що моральна шкода у розмірі 200 000 гривень відповідає принципам розумності та справедливості, а тому позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а отже мають бути задоволені повністю.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що 19.09.2019 року, коли донька йшла до школу, її збила машина, після ДТП дитина отримала тяжкі тілесні ушкодження, 4 місяці перебувала в комі. В теперішній час дитина не ходить, не розмовляє, самообслуговувати себе не може, заново вчиться говорити та ходити, рухати пальцями, руками, ногами. Тому, просить стягнути саме таку суму моральної шкоди, як зазначено в позові та витрати понесені нею на правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Представник позивача адвокат Тихоліз С.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повному обсязі та пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області сталася ДТП за участі малолітньої доньки позивача. Чотири місяці після ДТП дитина знаходилася у комі, на даний час вона також перебуває у дуже тяжкому стані, так як отримала тяжку травму голови. Дитині необхідно проходити реабілітацію. У зв`язку із подіями, що сталися у позивача змінився звичайний уклад життя, дитина не може ходити до школи, заново вчиться говорити, рухатися, для її відновлення необхідні значні ресурси. Відповідач сплатив позивачу 15 000 гривень та зазначені кошти були витрачені на лікування малолітньої ОСОБА_3 . Хоч і вбачається вина потерпілої у ДТП, однак згідно діючого цивільного законодавства власник джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за дії водія, який був з ним в трудових відносинах. Потерпіла, через події, що сталися 19.09.2019 року до теперішнього часу знаходиться у лежачому положенні, не може самостійно виконувати життєві потреби, тільки за допомогою дорослих, є інвалідом 1 групи та не зрозуміло як в подальшому складеться її життя. Також, зазначив, що ОСОБА_1 раніше зверталась до ПрАТ «Страхової Компанії «УПСК», де згідно полісу було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу. ПрАТ «Страхова Компанія «УПСК» була визначена сума витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої в розмірі 65 146,00 грн. Також, ними була визначена сума моральної шкоди відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що склала 3 257,30 грн. Оскільки, на той час у позивача взагалі не було коштів на лікування дитина вона підписала угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, відповідно до якої позивачу впродовж 10 днів було відшкодовано 58 000 грн. на лікування потерпілої. Тому, претензій до страхової компанії у позивача немає.

Представник відповідача ТОВ «Врожайний» адвокат Бєляєв А.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Пояснив, що ОСОБА_2 злочину не вчиняв, кримінальне провадження за фактом ДТП, що сталася 19.09.2019 року було закрито 30.12.2019 року, у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Відсутні будь які протиправні дії зі сторони водія ОСОБА_2 та причинний зв`язок з наслідками події. Також зазначив, що позивач звернувся до страхової компанії СК «УПСК», яка згідно полісу несе цивільно правову відповідальність за шкоду, спричинену третім особам внаслідок дій забезпеченого транспортного засобу. За вказаним страховим полісом ліміт матеріальної шкоди складає 200 000,00 гривень, моральної шкоди 100 000,00 гривень. Однак, позивач, маючи можливість отримати такі суми, погодилась на суму в розмірі 58 000,00 гривень страхового відшкодування та підписала угоду зі страховою компанією, згідно якої відмовилася від будь яких інших виплат. Тепер, намагається покрити витрати на лікування доньки за рахунок ТОВ «Врожайний», хоча мала можливість покрити ці витрати за рахунок страхової компанії. Крім того, вважає, що відповідачем по даній справі повинна бути страхова компанія «УПСК», а не ТОВ «Врожайний». Вважає, що розмір моральної шкоди 200 000,00 гривень завищений. Зазначив також, що відповідач згоден укласти з позивачем мирову угоду та сплатити позивачу моральну шкоду у розмірі 15 000,00 гривень.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Бєляєв А.В. позовні вимог не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 дійсно працює за сумісництво у ТОВ «Врожайний» з 13.06.2019 року по теперішній час. Відповідно до акту закріплення (передачі) транспортного засобу, автомобіль «FORD Transit Connect» закріплено та передано ОСОБА_2 17.06.2019 року. 19.09.2019 року ОСОБА_2 виконував свої службові обов`язки на ТОВ «Врожайний», вранці їхав на роботу. Дівчинка, перебігаючи проїзну частину у невстановленому місці, вибігла з-під іншого транспортного засобу та врізалася у водійські двері автомобіля, яким керував ОСОБА_2 . Водій ОСОБА_2 швидкість руху не перевищував, правила дорожнього руху не порушував, його вини у ДТП немає, він не як не міг уникнути ДТП. Тому, кримінальне провадження відносно нього було закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Представник третьої особи ПрАТ «СК «УПСК» в підготовче засідання та жодне судове засідання, в тому числі, призначене на 25.01.2021 року на 14.00 годин не з`явився, з невідомої суду причини, про дату, час і місце їх проведення був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення судового засідання та про проведення судового засідання за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 в підготовче засідання та жодне судове засідання, в тому числі, призначене на 25.01.2021 року на 14.00 годин не з`явилася, з невідомої суду причини, про дату, час і місце їх проведення була повідомлена належним чином. Заяви про відкладення судового засідання та про проведення судового засідання за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача та представника третьої особи, вивчивши доводи позовної заяви, вивчивши відзив на позовну заяву, заперечення на відзив, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , її батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є законним представником малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.09.2019 року о 07.20 годині, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «FORD Transit Connect», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Центральній в с. Костянтинівка, Мелітопольського району, Запорізької області, з боку вул. Дорожня в напрямку с. Мордвинівка. В цей же час малолітній пішохід ОСОБА_3 , знаходилась в районі перехрестя вул. Калініна, не впевнившись у безпеці, почала перебігати проїзну частину вул. Центральна в безпосередній близькості перед автомобілем «FORD Transit Connect», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим поставила себе та інших учасників дорожнього руху в небезпечне становище. Водій ОСОБА_2 , виявивши небезпечні дії малолітнього пішохода ОСОБА_3 , яка несподівано вибігла на його смугу в безпосередній близькості від його автомобіля з-за задньої частини зустрічного автомобіля, не маючи технічної можливості уникнути наїзду, застосував гальмування та відворіт праворуч, але своїми односторонніми діями уникнути наїзду не зміг. В наслідок наїзду ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження. В діях водія ОСОБА_2 порушень ПДР України не вбачається. Оскільки він не мав технічної можливості уникнути наїзду, в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. В діях пішохода ОСОБА_3 вбачаються порушення п. 4.14 ПДР України. Порушення п.4.14 ПДР України, вчинені пішоходом ОСОБА_3 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками (а.с.13).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітня пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої черепно мозкової травми (лінійний перелом склепіння та основи черепа у лівій скроневій ділянці та середній черепній ямці зліва з ушкодженням піраміди лівої скроневої кістки і лівої виличної дуги; субдуральна гематома лобно-скронево-тем`яної ділянки зліва (з подальшим виникненням субдуральної гігроми на цій ділянці); дифузне аксональне ураження та кортикальні вогнища забоїв обох лобових, скроневих та тім`яних часток головного мозку; обмежений субарахноїдальний крововилив у лівій лобовій та правій потиличній частках; вентрикулярний крововилив у задньому розі правового бокового шлуночку мозку; гемо синус лівої гайморової і лівої клиноподібної пазух; синці правої скронево-тем`яної ділянки); синець передньої поверхні грудної клітки, забійна рана правого ліктьового суглобу (висновок експерта №361 від 31.12.2019 року, а.с. 50-52 з матеріалів кримінального провадження №0002643).

Постановою про закриття кримінального провадження від 30.12.2019 року кримінальне провадження № 0002643 від 19.09.2019 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.13).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску з 29.03.2013 року зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до полісу №АО/0219750 від 15.03.2019 року транспортний засіб «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску було застраховано ПрАТ «СК «УПСК» (а.с.21).

Згідно договору оренди транспортного засобу № 1/У від 01.01.2016 року, акту прийому передачі транспортного засобу по договору оренди транспортного засобу № 1/У від 01.01.2016 року та додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу №1/У від 01.01.2016 року, складеної 02.01.2017 року у м. Мелітополі, транспортний засіб «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що належить ОСОБА_4 передано у тимчасове володіння та користування ТОВ «Врожайний», в особі директора ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до 31.12.2019 року включно (а.с.15-16, 17, 18).

Згідно наказу № 27-К від 13.06.2019 року ОСОБА_2 прийнятий до ТОВ «Врожайний» на посаду механіка за сумісництвом на неповний робочий день 4 години з 14.06.2019 року (а.с.19).

22.10.2019 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду механіка ТОВ «Врожайний» на підставі наказу 59-к від 21.10.2019 року, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.194-195).

ОСОБА_2 був ознайомлений із посадовою інструкцією ТОВ «Врожайний» 14.06.2019 та 22.10.2019 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.211-213).

Відповідно до акту закріплення (передачі) транспортного засобу від 17.06.2019 року, та наказу № 6/1 від 17.06.2019 року про закріплення автомобіля для забезпечення належної експлуатації та утримання транспортного засобу, за ОСОБА_2 був закріплений та йому був переданий транспортний засіб «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що перебуває у тимчасовому користуванні ТОВ «Врожайний» (а.с.20, 214).

Позивач, будучи матір`ю малолітньої ОСОБА_3 та особою, яка понесла витрати, пов`язані з її лікуванням 15.01.2020 року звернулася до ПрАТ «СК «УПСК» із заявою на виплату страхового відшкодування та відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила відшкодувати: витрати, пов`язані із лікуванням потерпілої, що складають 65 146,00 гривень, моральну шкоду, заподіяну фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, на суму близько 3 257,30 гривень (а.с.95).

25.02.2020 року між ПрАТ «УПСК», в особі в.о. директора Департаменту врегулювання збитків ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 було укладено угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, відповідно до якої сторони досягли згоди у наступному: розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої складає 58000,000 гривень та є загальним, остаточним і таким, що не підлягає оскарженню чи зміні. Після підписання угоди ОСОБА_1 не матиме до страховика будь яких майнових вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування, у тому числі пені, інфляційних витрат та інших фінансових санкцій за фактом ДТП, що сталася 19.09.2019 року за участю забезпеченого у страховика за полісом № АО/0219750 обов`язкового страхування ЦПВВНТЗ, транспортного засобу «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.96).

В теперішній час позивач, як законний представник малолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ТОВ «Врожайний» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 ПДР України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 керував транспортним засобом «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_4 , яка згідно договору оренди транспортного засобу № 1/У від 01.01.2016 року, акту прийому передачі транспортного засобу по договору оренди транспортного засобу № 1/У від 01.01.2016 року та додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу №1/У від 01.01.2016 року, складеної 02.01.2017 року у м. Мелітополі передала вказаний транспортний засіб у тимчасове володіння та користування ТОВ «Врожайний».

Оцінюючи докази, які маються в матеріалах справи на підтвердження факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме під час виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків, суд виходить з того, що ОСОБА_2 прийнятий до ТОВ «Врожайний» на посаду механіка за сумісництвом на неповний робочий день 4 години з 14.06.2019 року, що підтверджується копією наказу (а.с.19), автомобіль «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, відповідно до акту закріплення (передачі) транспортного засобу від 17.06.2019 року та наказу № 6/1 від 17.06.2019 року закріплений за ОСОБА_2 та переданий йому (а.с.20, 214).

Крім того, суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 19.09.2019 року о 07.20 годин, з показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані під час досудового розслідування та перебували в автомобілі «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 на час ДТП, вранці 19.09.2019 року ОСОБА_2 підвозив їх на роботу у ТОВ «Врожайний» (а.с. 39, 40 з матеріалів кримінального провадження №0002643)

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи адвокат Бєляєв А.В. підтвердив факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди 19.09.2019 року о 07.20 годин саме під час виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків з ТОВ «Врожайний».

Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих визнаних обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 саме виконуючи трудові обов`язки з ТОВ «Врожайний», у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність законних підстав вважати, що на час скоєння ДТП ОСОБА_2 керував автомобілем саме під час виконанням трудових обов`язків з ТОВ «Врожайний».

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

З постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2019 року вбачається, що малолітній пішохід ОСОБА_3 , не впевнившись у безпеці, почала перебігати проїзну частину в безпосередній близькості перед автомобілем «FORD Transit Connect», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим поставила себе та інших учасників дорожнього руху в небезпечне становище, водій ОСОБА_2 виявивши небезпечні дії малолітнього пішохода ОСОБА_3 , яка несподівано вибігла на його смугу в безпосередній близькості від його автомобіля з-за задньої частини зустрічного автомобіля, не маючи технічної можливості уникнути наїзду, застосував гальмування та відворіт праворуч, але своїми односторонніми діями уникнути наїзду не зміг. В наслідок наїзду ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження. В діях водія ОСОБА_2 порушень ПДР України не вбачається. В діях пішохода ОСОБА_3 вбачаються порушення п. 4.14 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що між діями малолітнього пішохода ОСОБА_3 та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 є прямий причинний зв`язок, однак відсутність у діях водія складу кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Положення ч. 5 ст. 1187 ЦК України, які також відображені в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4, вказують на два моменти, що можуть виключити відповідальність: непереборну силу або умисел потерпілого.

Однак в ході судового розгляду не здобуто доказів існування під час ДТП непереборної сили для водія або наявності умислу потерпілої. Самі по собі обставини того, що малолітній пішохід не впевнившись у безпеці, вибігла на смугу автомобіля в безпосередній близькості перед ним з-за задньої частини зустрічного автомобіля, хоча і містять ознаки грубої необережності, але не доводять умислу потерпілої або надзвичайних або невідворотних за даних умов для водія подій, що виключало б цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно водія ОСОБА_2 за фактом даної ДТП - не встановлено умислу потерпілої і не встановлено непереборної сили. Висновки у кримінальному провадженні щодо відсутності у водія можливості відвернути наїзд на пішохода вказують на відсутність вини водія, але не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, і не встановлюють та не доказують наявності непереборної сили.

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вже було зазначено вище, на підставах ст. ст. 1167, 1187 ЦК України вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є доведеними.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що малолітня ОСОБА_3 безсумнівно зазнала моральних страждань, оскільки внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження тяжку травму голови, наслідки події, що сталась, потягли за собою знаходження малолітньої ОСОБА_3 у комі близько 4-х місяців, що змінило звичний уклад її життя, позбавило можливості відвідувати школу, спілкуватися із однолітками, займатися фізичними вправами, гратися. Тривалий час малолітня ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в реабілітаційному центрі, в теперішній час вона позбавлена можливості рухатись, самообслуговувати себе, виконувати звичні для її віку дії та вправи, спілкуватись. Малолітня ОСОБА_3 вимушена навчатися заново рухати пальцями, руками, ногами, заново говорити та ходити.

Відповідно до медичного висновку № 171 від 30.07.2020 року ОСОБА_3 було встановлено І групу інвалідності строком до 30.07.2022 року (а.с.90-93,94).

Таким чином, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи відсутність в діях водія порушень ПДР України, відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку із цим, порушення малолітньою ОСОБА_3 п. 4.14 ПДР України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, суд оцінює завдану ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 50 000,00 гривень.

Разом з тим, судом встановлено, що представником ТОВ «Врожайний» - адвокатом Бєляєвим А.В. у офісі за адресою: АДРЕСА_2 особисто позивачу ОСОБА_1 було частково відшкодовано завдану шкоду у розмірі 15 000,00 гривень.

В судовому засіданні сторонами вказаний факт не заперечувався.

Вирішуючи питання про те, яка саме шкода була відшкодована позивачу матеріальна чи моральна, суд виходить з аналізу норми ст. 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В зв`язку з викладеним, суд вважає, що сума в розмірі 15 000 грн. була відшкодована позивачу саме в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України, ОСОБА_2 , як працівник ТОВ «Врожайний» звільнений від відшкодування матеріальної шкоди, у зв`язку з тим, що вона була завдана не з його вини.

Представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти зарахування відшкодованих 15 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, судом враховується та обставина, що 15.01.2020 року ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , звернулася до ПрАТ «СК «УПСК» із заявою на виплату страхового відшкодування та відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів просила відшкодувати: витрати, пов`язані із лікуванням потерпілої, що складають 65 146,00 гривень, моральну шкоду, заподіяну фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю на суму близько 3 257,30 гривень (а.с.95).

25.02.2020 року між ПрАТ «УПСК», в особі в.о. директора Департаменту врегулювання збитків ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 було укладено угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, відповідно до якої сторони досягли згоди у наступному: розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої складає 58000,000 гривень, є загальним, остаточним і таким, що не підлягає оскарженню чи зміні. Після підписання угоди ОСОБА_1 не матиме до страховика будь яких майнових вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування, у тому числі пені, інфляційних витрат та інших фінансових санкцій за фактом ДТП, що сталася 19.09.2019 року за участю забезпеченого у страховика за полісом № АО/0219750 обов`язкового страхування ЦПВВНТЗ, транспортного засобу «FORD Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.96).

У судовому засідання представник позивача та позивач підтвердили, що ПрАТ «СК «УПСК» було виплачено позивачу ОСОБА_1 58 000,000 гривень.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки, позивачем ОСОБА_1 була подана заява на відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілої в розмірі 65 146,00 гривень, моральна шкода була визначена відповідно до ст. 26-1 Закону в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю та скала суму близько 3 257,30 гривень (а.с.95).

Разом з тим, суд враховує, що позивач ОСОБА_1 за своїм власним бажанням погодилась з сумою страхового відшкодування в розмірі 58 000,00 гривень на лікування потерпілої, підтвердила, що вказана сума є загальною, остаточною і такою, що не підлягає оскарженню чи зміні, погодилась з тим, що після підписання угоди не матиме до страховика будь яких майнових вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування, а тому сума в розмірі 3 257,30 гривень, яка повинна бути сплачена страховою компанією також підлягає зарахування в рахунок визначеної судом загальної суми моральної шкоди, оскільки не може бути стягнена із ТОВ «Врожайний».

Представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти відрахування суми в розмірі 3 257,30 гривень з загальної суми, яка буде визначена судом в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх та ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Тобто це такий вчинок, нерозумність якого є очевидною. Для форми вини у виді грубої необережності характерно те, що особа передбачала настання негативних наслідків своєю поведінкою, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливість таких наслідків, хоча повинна була або могла їх передбачити. Як грубу необережність, зокрема, може бути враховано нетверезий стан, нехтування правилами безпеки руху і т.п.

У постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 Верховний Суд вказав на те, що питання про те, чи допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц роз`яснив, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР.

У даному випадку суд, враховуючи характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди, вбачає наявність в діях ОСОБА_3 грубої необережності, яка, незважаючи на свій малолітній вік, знехтувала правилами безпеки, грубо порушила вимоги Правил дорожнього руху України, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово вибігла на проїзну частину на смугу автомобіля в безпосередній близькості перед ним з-за задньої частини зустрічного автомобіля, що сприяло виникненню шкоди, а тому суд вважає необхідним, в зв`язку із цим, також зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, на суму 10 000 грн.

Щодо доводів представника відповідача про безпідставне пред`явлення позову до ТОВ «Врожайний, а не до ПрАТ «СК «УПСК», суд вважає необхідним зазначити:

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до пункту 22.1 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

У випадку коли страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд в цій частині погоджується з доводами представника відповідача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування дійсно покладається на її страховика ПрАТ «СК УПСК».

Разом з тим, суд зазначає, що, як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 березня 2019 року № АО/0219750 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн.

Як вже було вказано вище, 15.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою на ім`я ПрАТ «СК «УПСК» на відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілої в розмірі 65 146,00 гривень та моральної шкоди, визначеної відповідно до ст. 26-1 Закону в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, на суму близько 3 257,30 гривень (а.с.95).

25.02.2020 року позивач ОСОБА_1 уклала угоду з ПрАТ «СК «УПСК» та погодилась з сумою страхового відшкодування на лікування потерпілої в розмірі 58 000,00 гривень.

Однак, та обставина, що позов спочатку було пред`явлено не до ПрАТ «СК «УПСК», а до ТОВ «Врожайний» не може слугувати підставою для відмови у позові з підстав зазначених представником відповідача, оскільки сума моральної шкоди в розмірі 3 257,30 грн. визначена виходячи з суми витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілої в розмірі 65 146,00 гривень, яка підтверджена відповідними чеками та квитанціями та, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», складає 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить близько 3 257,30 гривень.

Вказане свідчить про те, що розмір моральної шкоди, який підлягає виплаті за відповідним полісом, не може бути визначений в іншому (більшому) розмірі.

Крім того, ОСОБА_2 (особа, яка керувала транспортним засобом саме під час виконання трудових обов`язків із ТОВ «Врожайний» (володільцем джерела підвищеної небезпеки, який на законній підставі використовував такий транспортний засіб), а тому саме ТОВ «Врожайний» несе відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності вини водія, який перебував з вказаним товариством у трудових відносинах.

Разом з тим, суд вважає, що сума моральної шкоди в розмірі 3 257,30 грн., яка не була сплачена позивачу за її добровільною згодою, не може бути покладена в обов`язок відшкодування з ТОВ «Врожайний», тому повинна бути відрахування з загальної суми страхового відшкодування моральної шкоди, визначеної судом.

Таким чином, суд визначивши загальний розмір моральної шкоди спричиненої ОСОБА_3 , 2007 року народження в сумі 50 000,00 гривень, вважає необхідним відрахувати з вказаної суми добровільно сплачену представником відповідача суму моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., суму моральної шкоди, яка повинна була бути сплачена ПрАТ «СК «УПСК» і не була сплачена позивачу за її добровільною згодою, в розмірі 3 257,30 грн. та зменшити розмір відшкодованої моральної шкоди, у зв`язку із наявністю в діях ОСОБА_3 грубої необережності, що спряло виникненню шкоди на суму 10 000 грн.

На підставі викладеного, стягненню з ТОВ «Врожайний» в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 21 742 гривень 70 копійок.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Право на правничу допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, між позивачем та адвокатом Тихолізом С.П. укладено договір про надання правової допомоги № 16/19 від 08 жовтня 2019 року (а.с.22).

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень.

З наданих позивачем доказів, оплата за надані їй юридичні послуги підтверджується в розмірі 7000,00 грн., а саме квитанцією прибуткового касового ордера № б/н від 13.05.2020 року, відповідно до якої адвокат Тихоліз С.П. одержав від ОСОБА_1 на підставі договору на надання правової (правничої) допомоги №16 від 08.10.2019 року 7000,00 грн., розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу, відповідно до якого вартість послуг складає 7000,00 гривень, з яких: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 500,00 гривень, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 2500,00 гривень, підготовка позовної заяви 4000,00 гривень. (а.с.23,24).

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги задоволені частково в розмірі 21 742 гривень 70 копійок, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 761 гривня.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у пропорції до задоволеної частини позовних вимог (21 742 гривня 70 копійок), тому сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 91 гривня 41 копійка.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1172, 1187, 1193 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ст.ст. ст. 3-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Врожайний» про відшкодування шкоди, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПрАТ «СК «УПСК», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Врожайний» на користь ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою суму в розмірі 21 742 /двадцять одна тисяча сімсот сорок дві/ гривні 70 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 761 /сімсот шістдесят одна/ гривна, а всього 22 503 /двадцять дві тисячі п`ятсот три/ гривні 70 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Врожайний» судовий збір в дохід держави в розмірі 91 /дев`яносто одна/ гривня 41 копійка на р/р отримувача UA0008491, отримувач коштів - Мелітопольське УК/Мелітополь/ 22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), коди отримувача (код ЄДРПОУ) 37941997, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу 101: «Судовий збір», відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Врожайний», адреса місцезнаходження: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Садове, вул. Центральна, буд. 12.

Третя особа: ПрАТ «СК «УПСК», юридична адреса: м. Київ, вул. Кирилівська, буд.40, .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця роботи: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 ,

Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області: А.В. Сметаніна