Справа № 729/1310/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

заочне

03 лютого 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Булиги Н. О.

за участі секретаря судового засідання - Романченко С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бобровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 19351,79 гривень заборгованості за кредитним договором б/н від 20.10.2016 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.10.2016 року відповідач отримав початковий кредитний ліміт на картковий рахунок. ОСОБА_1 власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір, проте, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 26.10.2020 року, утворилась заборгованість в розмірі 19351,79 гривень, яка складається із 12868,61 гривень заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 12868,61 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 944,26 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 5538,92 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн.- пені; 0,00 грн. - комісії, яку позивач разом із судовими витратами просить стягнути з відповідача.

Ухвалою від 14.01.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.

З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, має право на здійснення банківських операцій і є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.73-75).

Судом встановлено, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.10.2016 року (а.с.10), згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який неодноразово змінювався (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач, всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком ( а.с.6-7).

Так, згідно з розрахунком боргу, наданим позивачем, розмір загальної заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 26.10.2020 року складає 19351,79 гривень, з яких: 12868,61 гривень заборгованості за тілом кредиту (за поточним тілом кредиту 8942,82 грн. та за простроченим тілом кредиту 3925,79 грн); 944,26 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 5538,92 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст..625 ЦК України; 0,00 грн.- пені (а.с.6-7).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив, крім простроченного тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути, зокрема, заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті та є невід`ємними частинами спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Тому щодо вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного.

За змістом положень ст. 526, 530, 599, 610 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу проценти входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначено вище, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань з повернення використаних кредитних коштів за кредитним договором, термін якого визначений терміном дії кредитної картки - до останнього дня вересня 2021 року (довідка Банку а.с. 9).

Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що Банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання Банком 29.12.2020 позову розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України, у зв`язку з чим суд доходить висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення процентів за ст. 625 ЦК України.

До позову Банком додано підписану відповідачем 19.02.2018 Довідку про умови кредитування, в якій, серед іншого, визначені тип кредиту, процентна ставка в межах пільгового періоду, валюта картрахунку, вартість оформлення, реальна річна процентна ставка, розмір та термін внесення щомісячних платежів, розміри пені, штрафів та комісій, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, а також зазначено, що відповідач з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, а також з наслідками невиконання зобо`язань за договором ознайомлений (а.с. 11-12).

Враховуючи зазначену у довідці інформацію, з якою був обізнаний відповідач, вимоги позивача про стягнення з відповідача 944,26 гривень заборгованості за простроченими відсотками з 19.02.2018 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами ст.525 ЦК України забороняється одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, як зазначалося вище, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Суд вважає за неможливе застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.10.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

У своїй Постанові від 23.12.2020 року Верховний суд у справі № 191/2648/17 (провадження № 61-5662св19) зробив висновки про те, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку не повернуті, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 12868,61 гривень заборгованості за тілом кредиту та 944,26 гривень заборгованості за простроченими відсотками з 19.02.2018.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1271,66 грн.

Керуючись 4, 12, 13, 76- 81,89, 95, 141, 258,259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, статтями 207, 526, 527, 530, 549, 626, 633, 634, 638, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" кредитну заборгованість, яка виникла станом на 26.10.2020 року в сумі 12868 (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 61 копійку заборгованості за тілом кредиту та 944 (дев`ятсот сорок чотири) гривні 26 копійок заборгованість за простроченими відсотками, а всього стягнути 13812 (тринадцять тисяч вісімсот дванадцять) гривень 87 копійок.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 1271 (одну тисячу двісті сімдесят одну) гривню 66 копійок судового збору.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570.

Відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бобровицького районного суду Н.О. Булига