Справа № 132/3443/21
Ухвала

Іменем України

10 листопада 2021 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Ставнійчук С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Калинівського районного суду Вінницької області разом з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту, укладеного ОСОБА_5 недійсним подав заяву про забезпечення позову,

Заява про забезпечення позову мотивована тим, ним було подано позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання заповіту, укладеного ОСОБА_5 недійсним. На сьогоднішній день ні відповідач, ні будь-яка інша особа, в чиїх інтересах укладено заповіт не позбавлена права оформити спадщину за оспорюваним заповітом. Після смерті спадкодавця пройшло вже 6 місяців. З метою недопущення ускладнень чи неможливості виконання рішення суду, ускладнення поновлення оспорюваного права на спадкування, за захистом якого він звернувся до суду, вважає за необхідне забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення спадщини за покійною ОСОБА_5 .

Згідно з п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

На виконання вимог ч.2 ст. 187 ЦПК України судом з метою з визначення підсудності направлено запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи відповідача ОСОБА_2 , відповідь на який надійшла до суду 10.11.2021.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд дійшов наступних висновків.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту, укладеного ОСОБА_5 недійсним.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна сестра ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельні частки (паї), які були нею успадковані від батьків. За життя було досягнуто домовленості, що земельні ділянки в подальшому перейдуть до позивача та сестер ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

У встановленому ст.ст. 1269, 1270 ЦК України порядку як спадкоємці вони звернулися до приватного нотаріуса про прийняття спадщини від ОСОБА_5 , на підставі яких була заведена спадкова справа № 51/2021, проте листом від 04.08.2021 вих № 108/01-24 приватний нотаріус Плахотнюк О.В. повідомила, що згідно спадкового реєстру було виявлено заповіт від імені покійної сестри. З неофіційних джерел позивачу стало відомо , що заповіт нібито був укладений на користь фактично сторонньої особи ОСОБА_2 (що підлягає уточненню, оскільки на підставі ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» отримати копію заповіту самостійно він не може). 19.10.2021 листом приватного нотаріуса було повідомлено, що у зв`язку з тим, що спадкоємець за заповітом подав заяву про прийняття спадщини, права на спадкування ні він, ні треті особи не мають.

Вважає, що укладення заповіту його сестрою ОСОБА_5 не відповідало її внутрішній волі і (або) було вчинено під впливом помилки щодо природи правочину, оскільки спадкодавець була інвалідом дитинства у зв`язку з чим позивач та треті особи не заперечували проти оформлення нею спадщини на земельні ділянки, при цьому було досягнуто усної домовленості про порядок їх спадкування у майбутньому. Також третя особа ОСОБА_3 за певних обставин побачила копію заповіту і стверджує , що підпис виконано не ОСОБА_5 , а іншою особою. У його покійної сестри не було жодних підстав, причин і мотивів складати заповіт на ім`я відповідача (чи будь-якої іншої особи) .

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї права або інтереси порушені. З наведених підстав просив визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_5 .

Вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Плахотнюк О.В. вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення спадщини за покійною ОСОБА_5 позивач обґрунтовував недопущенням ускладнень чи неможливості виконання рішення суду, ускладнення поновлення оспорюваного права на спадкування, за захистом якого він звернувся до суду.

З відповіді приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. від 04.08.2021 видно, що на підставі заяви ОСОБА_1 , яка зареєстрована 26.07.2021 заведено спадкову справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , а також повідомлено, що позивач є спадкоємцем другої черги після смерті спадкодавиці і про те, що зі Спадкового реєстру виявлено заповіт від імені ОСОБА_5 .

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. від 19.10.2021 спадкоємцем за заповітом подано заяву про прийняття спадщини, тому після спливу 6-місячного строку встановленого для прийняття спадщини буде видано спадкоємцю за заповітом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорювань право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Відповідно до статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: заборона вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.( постанова Верховного Суду від 04.06.2020 р. у справі №200/12227/17).

За обставинами викладеними у позовній заяві ІНФОРМАЦІЯ_2 померла сестра позивача, позивач оспорює право відповідача на спадкування за заповітом у зв`язку із чим і подав до суду позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Між тим, ч. 2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк (до вирішення справи судом), за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Судом встановлено, що позивачем шляхом подання до суду позовної заяви до відповідача про визнання заповіту недійсним, фактично оспорюється право спадкоємця відповідача по справі на спадкування належного спадкодавцю майна.

Доказів звернення позивача з відповідною заявою до приватного нотаріуса з повідомленням про необхідність зупинення нотаріального провадження та вчинення нотаріальних дій по спадковій справі №51/2021 через перебування у суді справи, а також відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви, суду не надано.

При цьому позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним правочину (заповіту), що полягає у встановленні та констатації цього факту судом. Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а відтак позивачем не доведено як саме невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони нотаріусу у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення права на спадщину ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду про визнання недійсним заповіту в майбутньому.

За таких обставин позивачем належним чином не обґрунтовано того, що вказаний ним захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, як не обґрунтовано і ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття такого заходу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

До матеріалів заяви про забезпечення позову та позовної заяви не додано доказів щодо належного на праві власності ОСОБА_5 майна, яке увійшло до спадкової маси, зокрема документів щодо права власності на земельні паї, про які заявляє позивач. З обсягу наданих доказів у справі та із заяви про забезпечення позову взагалі неможливо встановити, яке існує майно, що за заповітом може отримати відповідач.

Більш того, позивачем в прохальній частині заяви ставиться питання про заборону вчинення приватним нотаріусом будь-яких дій спрямованих на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 , що не співрозмірно позовним вимогам про визнання недійсним заповіту , який укладено на ім`я конкретно визначено особи (осіб), що може спричинити необґрунтоване обмеження прав та інтересів інших осіб, які можуть бути спадкоємцями у справі, в тому числі і за законом, на оформлення своїх спадкових прав.

Співмірність під час вжиття заходів забезпечення позову передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

З огляду на викладене та враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони приватному нотаріусу вчиняти дії щодо оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_5 .

За приписами ч. ч. 7, 11ст. 153 ЦПК Українипро забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про відмову у забезпеченні позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.153,260-261,353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: С.В. Ставнійчук