Провадження 4-с/127/99/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мутовкіній В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо незняття арештів у виконавчих провадженнях №52356827, №52558522, №52558612, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо незняття арештів у виконавчих провадженнях №52356827, №52558522, №52558612, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідні виконавчі провадження закрито. Відкритих виконавчих проваджень щодо нього немає, разом із тим у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться не скасовані арешти на все його майно, без зазначення конкретного виду майна, що порушує його конституційне право на володіння, користування та розпорядження на власний розсуд своїм майном.

Державний виконавець у свою чергу повідомив скаржника про відсутність повноважень щодо скасування арешту, що стало підставою для звернення до суду із цією скаргою, в якій скаржник просить визнати протиправною відповідну бездіяльність державного виконавця та скасувати накладені арешти на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Учасники справи до судового засідання не з`явились із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду даної скарги.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільних справ №212/2764/2012, №127/2-5359/09, №2/524/2010, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, виконавчого провадження, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до інформаційної довідки №252068776 від 09.04.2021, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься два записи про обтяження, а саме №7253834 від 07.10.2014 (вид обтяження арешт нерухомого майна, все майно), №36523417 від 18.05.2020 (вид обтяження арешт нерухомого майна). Крім цього, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться ще два записи №9449897 від 26.01.2010 (тип обтяження арешт нерухомого майна), та №9486369 від 04.02.2010 (тип обтяження арешт нерухомого майна) (а.с.13-14).

Предметом розгляду за даною скаргою є три із вказаних записів, а саме №7253834 від 07.10.2014, №36523417 від 18.05.2020 та №9486369 від 04.02.2010.

При цьому, фактичною підставою для внесення запису №7253834 від 07.10.2014 стала постанова державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.10.2014 по виконавчому провадженню №44965956.

Вказана постанова скаржником не оскаржувалась. Вона суду не надавалась учасниками справи, що позбавляє суд можливості встановити, при виконанні якого саме виконавчого листа вона була видана.

Фактичною підставою для внесення запису №36523417 від 18.05.2020 стала постанова державного виконавця Центрального ДВС у м. Вінниці про арешт майна боржника від 07.10.2016 по виконавчому провадженню №52326827.

Вказана постанова скаржником не оскаржувалась.

При цьому, у межах відповідного виконавчого провадження №52326827 про примусове виконання виконавчого листа №2-5359/09 від 26.01.2010, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 71 100, 75 доларів США згідно з постановою державного виконавця Центрального ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кучинського А.В. від 18.05.2020 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до 18.05.2023 (а.с.21).

У подальшому, згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2020 стягувача у виконавчому провадженні замінено на його правонаступника ТОВ «ФК «Флексіс» (а.с.36-37).

Фактичною підставою для внесення запису №9486369 від 04.02.2010 стала постанова Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №17043026 від 01.02.2010.

Вказана постанова скаржником не оскаржувалась. Вона також не надавалась суду учасниками справи, що позбавляє суд можливості встановити, при виконанні якого саме виконавчого листа вона була видана.

Крім цього, зі змісту постанов державного виконавця державного виконавця Центрального ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кучинського А.В. від 13.12.2019 по виконавчих провадженнях №5255852 та №52558612 виконавчі документи повернуто стягувачу ПАТ «Ощадбанк» на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до 13.12.2022 (а.с.19-20). При цьому виконавче провадження №5255852 стосувалось виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №212/2764/2012 від 27.09.2012, а №52558612 виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці №2/524/2010 від 18.05.2010.

Зі змісту заперечень АТ «Ощадбанк» на скаргу та відкритих відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що відповідний виконавчий лист Вінницького міського суду Вінницької області №212/2764/2012 від 27.09.2012 пред`явлений повторно до виконання та перебуває на виконанні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у межах виконавчого провадження №67358617, відкритого 03.11.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 вказаного Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, згідно з п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» під назвою «Повернення виконавчого документа стягувачу» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Натомість на рівні Закону України «Про виконавче провадження» передбачена інша процедура закриття виконавчого провадження. Зокрема, відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів та ін.

Згідно зі ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» саме у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Крім цього, відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Жодної із вказаних підстав за ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у межах виконавчих проваджень №52326827, №44965956, №17043026, у межах яких накладено арешти на майно скаржника, а також у межах виконавчих проваджень №5255852 та №52558612 виявлено не було, відповідні докази учасниками справи суду не надано.

Виконавчі листи №2-5359/09 від 26.01.2010, виданий Ленінським районним судом м. Вінниці, №212/2764/2012 від 27.09.2012, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області, №2/524/2010 від 18.05.2010, виданий Ленінським районним судом м. Вінниці до суду не поверталися, що підтверджується матеріалами відповідних цивільних справ.

Суд звертає увагу на те, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження та не є самостійною підставою для зняття арештів з майна боржника, на відміну від закінчення виконавчого провадження з підстав, викладених ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Окрім того, суд наголошує на тому, що пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджували б, що ОСОБА_1 виконав рішення Ленінського районного суду м. Вінниці у цивільних справах №212/2764/2012, №2/524/2010, №2-5359/09 та Вінницького міського суду Вінницької області, що свідчило б про те, що підстава для арешту його майна відпала.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наявних матеріалів справи не вбачається порушення державним виконавцем прав, свобод та законних інтересів боржника при здійсненні дій по виконанню рішення суду, він не допускав бездіяльність щодо не зняття арештів з усього рухомого та нерухомого майна скаржника, адже підстав для їх зняття не було, а відтак підстав для задоволення вимоги скарги щодо визнання протиправною такої бездіяльності немає у зв`язку із її необґрунтованістю.

Однак, скаржник також просить суд скасувати арешти, накладені на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в рамках виконавчих проваджень №52326827, №52558522, №52558612.

Вказані вимоги скарги суд розцінює як похідні від вимоги про визнання бездіяльності протиправною, а тому оскільки суд вбачає підстави для відмови у задоволенні основної вимоги скарги, відсутні підстави для задоволенні інших похідних вимог.

Слід додатково підкреслити, що арешти на майно скаржника, з якими він не погоджується згідно з вимогами скарги, взагалі не накладалися у межах виконавчих проваджень №5255852 та №52558612 (на відміну від виконавчих проваджень №44965956, №17043026 згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), а тому відповідні вимоги скарги є безпідставними.

Крім цього, відповідний виконавчий лист Вінницького міського суду Вінницької області №212/2764/2012 від 27.09.2012 пред`явлений стягувачем до виконання повторно та перебуває у провадженні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у межах виконавчого провадження №67358617.

Щодо арешту у межах виконавчого провадження №52326827, то як вказувалось вище, згідно з постановою державного виконавця Центрального ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кучинського А.В. від 18.05.2020 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до 18.05.2023.

Крім цього, згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Зняття арешту з майна боржника на підставі ч.4 ст.59 чи ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» є виключними повноваженнями виконавця. Суд, у свою чергу, не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього відповідне рішення. Тому зняття арешту судом шляхом задоволення відповідної вимоги скарги буде суперечити закону та означати пряме втручання у виключну компетенцію виконавця, протиправна бездіяльність якого не встановлена судом.

Відтак, заявлені вимоги в скарзі не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому у їх задоволенні слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 4, 18, 24, 37, 39-40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.13, 260, 261, 353, 354, 447, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо незняття арештів у виконавчих провадженнях №52356827, №52558522, №52558612.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя