Справа № 201/4972/21
Провадження № 2/201/2410/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Ткаченко К.О.

представника позивача адвоката Базюкевича Є.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Цезаревої М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічною позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась із позовом до відповідача, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 14 грудня 2020 року був укладений договір на виконання послуг (робіт) на розробку дизайн-проекту об`єкта - квартири в житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Дніпрі, який розташований по АДРЕСА_1 , яка є місцем виконання договору. Загальна вартість робіт складала 1587 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення договору (27,9666) становило 44400 гривень. Строк виконання робіт визначений в додатку №1 до договору і становив 45 робочих днів з моменту отримання авансового платежу (п. 3.1. договору). Авансовий платіж встановлений пунктом 2.3. договору в розмірі 50% від загальної вартості проекту (22200 грн) і сплачений в день укладення договору - 14.12.2020. Вищевказаний строк виконання робіт сплинув 17 лютого 2021 року, однак роботи за договором не виконані, дизайн-проект не розроблений та не переданий позивачу. На підставі положень ЦК України позивач 23.02.2021 направила відповідачу листа про відмову від прийняття виконання та повернення коштів. На зазначену вимогу позивач 16 березня 2021 року отримала від відповідача листа від 13.03.2021 про відмову повертати кошти з посиланням на, начебто, повне виконання роботи за договором. Враховуюче те, що вказані відповідачем обставини про повне виконання роботи за договором суперечать дійсності і є повністю надуманими, відсутні обставини непереборної сили, які б заважали відповідачу виконати договір, позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого авансу в розмірі 22200,00 грн., штраф за прострочення виконання умов договору в розмірі 7992,00 грн., та покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач скористався своїм правом подачі зустрічної позовної заяви та подав заяву до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обгрунтування позову було зазначено, що до моменту укладення Договору на розробку дизайн проекту між сторонами - ОСОБА_2 (як майбутнім клієнтом) та ФОП ОСОБА_1 були проводились попередні перемовини, узгоджувались деталі тощо. Також слід зазначити, що задля своєчасного обміну інформацією було зроблено за допомогою застосунку Viber групу, в якій учасниками були позивач, відповідач та дружина відповідача. Таким чином, майже вся комунікація протягом взаємовідносин між сторонами була у зазначеній групі у Viber. 14 грудня 2020 року, після досягнення усіх попередніх домовленостей, між п ОСОБА_2 та в ОСОБА_1 було підписано Договір № 14/12-07 на розробку дизайн проекту. Відповідно до положень цього договору (п. 1.1, 1.2) клієнт ( ОСОБА_2 ) доручає, а Дизайнер (ФОП ОСОБА_1 ) приймає на себе зобов`язання розробити дизайн-проект об`єкта, що знаходиться за адресою: ЖК «Затишний», площею 63,5 кв. м. Авансовий платіж був отриманий в розмірі 22000,00 грн. - 14.12.2020. Розробка дизайн-проекту має свою виробничу специфіку, а саме дизайн оселі є єдиною композицію та має бути розроблений в єдиному дизайнерському та композиційному рішенні. Фактично це означає, що дизайнерське рішення по кожному приміщенню в квартирі має бути нерозривно пов`язане з іншими приміщеннями, а тому узгодження клієнтом попереднього дизайнерського рішення по кожному приміщенню є обов`язковою умовою для переходу дизайнера до розробки дизайну іншої кімнати або приміщення. Починаючи з часу укладання договору до 16.02.2021 між сторонами узгоджувалися деталі дизайн-проекту, деталі розробки якого надсилалися ОСОБА_2 в Viber групу. З 16.02.2021 остання на зв`язок з ОСОБА_1 не виходила, а 19.02.2021 ОСОБА_2 одноособово було прийнято рішення щодо припинення комунікації шляхом виходу з чату Viber, при цьому ОСОБА_2 перед цим видалила усі повідомлення зі свого боку. 13.03.2021 ОСОБА_1 було отримано листа від ОСОБА_2 , датоване 23.02.2021, згідно якого остання повідомила Дизайнера про втрату інтересу щодо виконання зобов`язання за Договором, відмовилась від виконання та просила добровільно повернути сплачені кошти. З урахуванням вищезазначених обставин на згаданий лист-відмову ФОП ОСОБА_1 надіслав відповідь, я якій, зокрема, зазначив, що постійні затримки в узгодженнях з боку саме ОСОБА_2 обумовили відстрочення виконання подальших робіт та просив здійснити оплату за фактично виконану роботу в сумі 9632,55 грн., виходячи з розрахунку відповідно до умов договору. Саме цю суму позивач за зустрічним позовом просив стягнути з ОСОБА_2 .

Крім того, у відзиві на первісну позовну заяву ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_2 . Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав позов в повному обсязі, просив зустрічний позов залишити без задоволення, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, відзиві та відповіді на відзив.

Відповідач та представник відповідача за первісним позовом підтримали свій зустрічний позов, просили суд відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні, повідомила суду, що спілкування позивача та відповідача з приводу розробку дизайн-проекту відбувалося шляхом узгодження всіх нюансів в утвореній Viber групі. ОСОБА_1 було направлено багато варіантів дизайну приміщень квартири, відповідно до специфіки створення дизайн-проекту.

Суд, вислухавши думку сторін, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 14 грудня 2020 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір на виконання послуг (робіт) на розробку дизайн-проекту об`єкта - квартири в житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Дніпрі, який розташований по АДРЕСА_1 , яка є місцем виконання договору. Загальна вартість робіт складала 1587 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення договору (27,9666) становило 44400 гривень. Строк виконання робіт визначений в додатку №1 до договору і становив 45 робочих днів з моменту отримання авансового платежу (п. 3.1. договору). Авансовий платіж встановлений пунктом 2.3. договору в розмірі 50% від загальної вартості проекту (22200 грн) і сплачений в день укладення договору - 14.12.2020.

Як було наголошено відповідачем, та не заперечувалось стороною позивача, спілкування між сторонами здійснювалось шляхом надсилання повідомлень в створеній в менеджері Viber. На підтвердження цього факту суду було надано роздруківку з телефона відповідача, з якої вбачається, що позивачем було отримано велику кількість варіантів планування та детального опису варіантів дизайну приміщень (а.с. 59-100).

Так, відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Електронні докази подаються в електронному або паперовому вигляді, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що відповідачем не було виконано в строк домовленостей щодо виконання дизайн-проекту квартири в житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Дніпрі, який розташований по АДРЕСА_1 , оскільки належних доказів цього суду не надано та спростовується наданим суду листуванням між сторонами.

Суд вважає, що позивач, отримавши багато варіантів дизайн-проектів ремонту за власною ініціативою припинила спілкування з відповідачем, а тому авансовий платіж не підлягає поверненню.

Щодо зустрічного позову суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не надав суду обгрунтованих доказів того, що об`єм виконаних ним робіт перевищив розмір сплаченого авансу позивачем.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Ст. 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З огляду на вказане, судом не встановлено, а позивачем за зустрічним позовом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у позовній заяві, як на підставу своїх позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 Цивільно - процесуального кодексу України у разі відмови у позові сплачений судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 100, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : В.В. Батманова