Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 02 лютого 2021 року

Коропський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Грушко О.П.

при секретарі - Хілько Н.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ „ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 вказуючи на те, що 18.04.2013 року між АТ КБ „ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач порушила умови кредитного договору і має станом на 31.08.2020 року заборгованість в сумі 116086,93 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 1762,79 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 112534,14 грн.; нарахована пеня - 1790,00 грн. А тому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 116086,93 грн. та сплачений по цьому позову судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу без його участі в порядку спрощеного позовного провадження та не заперечує проти заочного розгляду справи. Заперечення на відзив не направив.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду відзив на позов. Крім того, в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що у 2013 році жила у місті Ніжин, Чернігівської області та працювала там двірником у комунальному підприємстві. У цей час працівників переводили на отримання заробітної плати по карткових рахунках Приватбанку. Разом із зарплатною карткою їй «нав`язали» у банку отримання кредитної картки, хоча вона цього не просила. В подальшому кілька разів користувалася кредитною карткою: купувала продукти харчування або знімала готівкові кошти, а в подальшому поповнювала рахунок. Останні операції з кредитною карткою здійснювала у 2014 році. У цьому ж році на квартирі, де вона проживала, сталася пожежа, в якій згоріли її документи, особисті речі та банківські картки. Після пожежі переїхала з м. Ніжина на постійне проживання в с. Краснопілля, Коропського району, де і проживає по даний час. Після пожежі жодними банківськими картками не користується, нових карток не отримувала, рахунків у банку не відкривала, так як після того ніде не працювала. Після 2014 року жодних операцій по кредитному рахунку не проводила, а тому просить відмовити у позові через пропуск строків позовної давності.

Даний позов зареєстровано в суді 30.11.2020 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 08.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначене спрощене позовне провадження.

Заслухавши відповідача, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

18.04.2013 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до довідки банку, 18.04.2013 року відповідач отримала картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 07/16 (а.с. 20).

Даних про отримання відповідачем нової картки після спливу строку дії попередньої, позивач не надав.

Відповідач користувалася кредитною карткою, що підтверджується випискою по рахунку, наданою стороною позивача, та не заперечується стороною відповідача.

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 , остання операція, пов`язана з користуванням кредитними коштами, яку можливо ідентифікувати як вчинену внаслідок волевиявлення власника рахунку, відбулася 18.04.2014 року і позначена як «Покупка» на суму 23,60. Остання операція, яку можливо ідентифікувати як погашення коштів, вчинене внаслідок волевиявлення власника рахунку, відбулася 04.12.2014 року і позначена як «Зарахування переказу з картки ПриватБанку через Приват24» (а.с. 15-18).

Після 04.12.2014 року операції носять автоматичний характер, пов`язані з нарахуванням відсотків та штрафних санкцій і проводилися самостійно банком.

У виписці по рахунку № НОМЕР_1 останній за часом запис датовано 14.07.2020 року наступного змісту: «Погашення заборгованості з рахунку НОМЕР_2 сума 110».

Враховуючи пояснення відповідача про відсутність у неї будь-яких рахунків, незазначення банком повного номера рахунку та ненадання будь-яких даних, що вказаний рахунок належить відповідачеві, а зазначена транзакція проведена нею особисто, а не шляхом безакцептного списання коштів, суд не приймає зазначену операцію як доказ вчинення відповідачем дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Приходячи до такого висновку, суд приймає до уваги неспівмірні можливості сторін у наданні доказів щодо зазначеної операції. Очевидно, що в банківській установі наявна інформація про власника рахунку, який перерахував кошти зазначеній установі і яким чином відбулося таке перерахування.

В той же час, відповідачеві для доведення факту, що операція здійснена не нею, необхідно звертатися до всіх відомих банківських установ з метою підтвердження відсутності відкритих рахунків.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1048 ЦК України: За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.ст. 256-258 ЦК України: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України: Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 264 ЦК України: Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, враховуючи, що останній раз погашення за договором кредиту відповідач вніс 04.12.2014 року (відбулося переривання перебігу позовної давності), позивачем пропущено строк позовної давності по зобов`язанню за кредитним договором від 18.04.2013 року.

Згідно ст. 266 ЦК України: Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, строк позовної давності щодо стягнення пені і штрафів також минув. Цей висновок повністю узгоджується з правовою позицією ВП ВС, викладеною у вищевказаній Постанові: «Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (див. пункт 54 цієї постанови), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду».

Згідно ст. 267 ЦК України: Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 15, 256-267, 526, 530, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 03.02.2021 року.

Суддя: Грушко О. П.