ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7590/21 Справа № 175/2869/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової заборгованості за договорами позики, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим, 12 квітня 2021 року, позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової заборгованості за договорами позики, мотивуючи його тим, що він разом з ОСОБА_1 працюють викладачами в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ та в період з 27 червня 2019 року по 17 липня 2019 року він, за договорами позики, передав ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 11 000 доларів США, що підтверджується власноручно написаними ОСОБА_1 розписками.

Посилаючись на те, що термін повернення грошових коштів минув, а ОСОБА_1 ухиляється від повернення грошових коштів, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за договорами позики від 27 червня 2019 року, 01 липня 2019 року та від 17 липня 2019 року в розмірі 11 000 доларів США.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року позовні вимоги задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї заборгованість, оскільки сума за трьома розписками в еквіваленті становила 286 835 грн., що в 16 872,64 рази більше ніж неоподаткований мінімум доходів громадян, а тому повинні були укладені відповідні договори позики. Розписки не підтверджують факту укладання позики.

24 вересня 2021 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наполягав на тому, що розписки підтверджують факт отримання грошових коштів. Звертав увагу суду на те, що 09 березня 2021 року у судовому засідання відповідач визнала позов та просила відкласти розгляд справи для врегулювання питання мирним шляхом.

30 листопада 2021 від відповідача ОСОБА_1 у електронній формі надійшло звернення про перенесення судового засідання у зв`язку з тим, що вона перебуває на лікарняному. З вказанням про те, що лікарняний буде надано у наступне судове засідання (а.с.126).

Відповідно до ст.ст.13,43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності належним чином сповіщеного відповідача.

Крім того, відповідач надавала аналогічне клопотання 18 жовтня 2021 року з посиланням на те, що вона перебуває на лікарняному, з зазначенням того, що лікарняний буде надано нею у наступне судове засідання (а.с.118), у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 19 жовтня 2021 року, було перенесене (а.с.120). Втім лікарняний в період з 18 жовтня 2021 року так і не було надано. До клопотання від 30 листопада 2021 року його також не було долучено.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність, передбачених законом, підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що відповідно до розписки від 27 червня 2019 року ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 750 доларів США та зобов`язалася повернути грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США 01 серпня 2019 року, про що надала ОСОБА_2 власноручно написану розписку (а.с.13).

В подальшому ОСОБА_1 01 липня 2019 року взяла в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США та зобов`язалася повернути грошові кошти в розмірі 6 250 доларів США 01 серпня 2019 року, про що надала ОСОБА_2 власноручно написану розписку (а.с.14).

Відповідно до розписки від 17 липня 2019 року, ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 250 доларів США та зобов`язалася повернути грошові кошти в розмірі 4 075 доларів США 17 серпня 2019 року, про що надала ОСОБА_2 власноручно написану розписку (а.с.15).

Вищевказані розписки підписані особисто ОСОБА_1 , що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось, а отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Позивач в усній формі звертався до відповідача про врегулювання спору мирним шляхом, однак відповідач відмовилася від виконання зобов`язань з повернення грошових коштів, мотивуючи відмову відсутністю коштів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по розпискам про грошове зобов`язання від 27 червня 2019 року, 01 липня 2019 року та 17 липня 2019 року зі сторони ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 та вважав за необхідне стягнути основний борг по договорам позики (розпискам) у розмірі 11 000 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №346/3978/15-ц (провадження №61-910св18), від 16 серпня 2018 року (справа №516/97/16-ц, провадження №61-25512св18), від 21 березня 2018 року (справа №757/27533/15-ц, провадження №61-8055св18) з розписки повинно вбачатися як сам факт отримання в борг, тобто із зобов`язанням повернення, певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа №707/2606/16-ц, провадження №61-28762св18); Верховного Суду від 26 вересня 2018 року (справа №483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18); Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №712/14562/17-ц, провадження №61-26174ск18) статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно якої позивач надав відповідачу 2 750 доларів США, які остання зобов`язувалась повернути до 01 серпня 2019 року в розмірі 3 000 доларів США. 01 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно якої позивач надав відповідачу 5 000 доларів США, які остання зобов`язувалась повернути до 01 серпня 2019 року в розмірі 6 250 доларів США. 17 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно якої позивач надав відповідачу 3 250 доларів США, які остання зобов`язувалась повернути до 17 серпня 2019 року в розмірі 4 075 доларів США.

Апелянт зазначає, що розписки не доводять факту укладання договорів позики, що відхиляється колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суми отримані нею за трьома окремими розписками можуть бути стягнуті тільки у разі наявності письмового нотаріально посвідченого договору позики, оскільки вказані суми перевищують встановлений розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян у багато разів та посилання на ч.1 ст.1047 ЦК України, яка встановлює те, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми, відхиляються, оскільки у відповідності до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того відповідач не вказує, що вона не отримувала грошових коштів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.