У Х В А Л А

іменем України

02 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Орєхова О. І.

за участі секретаря - Сокур О. В.

представника позивача Турлуковського С.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Валса" про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Валса" про зобов`язання вчинити певні дії. В позовній заяві просив суд зобов`язати відділ державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради здійснити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо виключення запису про керівника ( директора ) товариства з обмеженою відповідальністю «Валса» ОСОБА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2021 року, яке набрало законної сили 01.07.2021 року визнано припиненим трудові відносини між ТОВ «Валса» та директором ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 22.02.2021 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З метою виконання, вищевказаного рішення, ОСОБА_1 звернувся до відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради з заявою від 21.07.2021 року. В заяві містилося прохання про виключення зх Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про керівника ( директора ) ТОВ «Валса» ОСОБА_1 у зв`язку із його звільненням з посади директора 22 лютого 2021 року шляхом проведення реєстраційної дії за судовим рішенням. Однак, 02.09.2021 року позивач отримав відмову від вчинення реєстраційної дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про керівника ( директора ) ТОВ «Валса». Підставою для відмови в задоволенні заяви, вказано, відсутність в резолютивній частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зобов`язань відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про здійснення будь-яких дій щодо зміни керівника ТОВ «Валса» ( а. с. 1-6 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 23 ).

Ухвалою судді від 24.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Валса" про зобов`язання вчинити певні дії. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 01.11.2021 року ( а. с. 28-29 ).

Ухвалою суду від 01.11.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2021 року ( а. с. 36-37 ).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовну заяву, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Відповідач відділ державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в судове засідання свого представника не направили, направляючи до суду заперечення на позовну заяву, які отримані судом 29.11.2021 року, окрім відмовити позивачу в позові, просили розглядати справу без участі представника відділу.

Третя особа товариство з обмеженою відповідальністю "Валса" в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися в законному порядку.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перебуваючи в нарадчій кімнаті прийшов до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність полягає, в тому числі, у праві учасників справи розпоряджатися своїми правами щодо предмет спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено статтею 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 19 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У даному випадку ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом до відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в порядку цивільного судочинства, зазначав, що підтримав і його представник в судовому засіданні, вказані вимоги є похідними від справи, яка розглядалася Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Валса» про припинення трудових відносин.

Однак, суд не може погодитися з вищезазначеним, оскільки у вищезгаданому позивачем судовим рішення, яке набрало законної сили позивач не звертався з вказаними вимогами, а тому судовий розгляд був завершений та розглянуто ті вимоги, з яким ОСОБА_1 звертався до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підставою для звернення до суду з новим позовом до відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, як встановлено в судовому засіданні слугувало те, що відділ державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради відмовив ОСОБА_1 у вчиненні реєстраційної дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису.

Отже, ОСОБА_1 фактично не згодний з діями відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради.

Тому, у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відділу державної реєстрації, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

З урахуванням вищевикладених підстав, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради вчинити певні дії шляхом виключення запису про керівника ( директора ) товариства з обмеженою відповідальністю «Валса» Астахіна Юрія Сергійовича повинні бути розглянуті у порядку адміністративного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі «Конвенція») кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі «ЄСПЛ», «Суд») у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Статтею 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено право особи на розгляд її справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

З вищевикладеного вбачається, що зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин, оскільки з вищевикладеного вбачається, що зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що є всі підстави для закриття провадження, та слід роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 4, 19, 255, 256, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про судовий збір», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Валса" про зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Роз`яснити позивачу, його право на звернення з аналогічними вимогами шляхом подання відповідного позову в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов