Ухвала

04 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 2-4938/11

провадження № 61-1117ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відсотків за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення боргу та відсотків за договором позики.

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 27 червня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Договір позики, оформлений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розпискою від 26 червня 2007 року на суму 380 000 грн, визнано недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19 вересня 2012 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 27 червня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 471 533,94 грн; проценти за користування позикою - 197 638,21 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 30 січня 2013 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19 вересня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі

471 533,94 грн, відсотків за користування позикою - 197 638,21 грн скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Запорізької області

від 19 вересня 2012 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2013 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 27 червня 2012 року в частині відмови у задоволенні вимог

ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за договором позики скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов

ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 300 000 грн, проценти від суми позики - 125 636,08 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Бердянського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2015 року до участі у справі залучено ОСОБА_1 , який за інформацією Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 16 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-4938/11, виданий Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, виданий на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2013 року, примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження № 37978766 Бердянським МР ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро)

з 20 травня 2013 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня

2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії», від 20 лютого 2014 року, заява № 26746/05).

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року

у справі № 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18).

Отже, постанова апеляційного суду про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень частини першої статті 389 ЦПК України.

Зазначення у постанові Запорізького апеляційного суду від 02 грудня

2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відсотків за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про визнання договору позики недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв