КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021року місто Київ

справа № 757/27875/20-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючогосуддіБорисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, постановлену під головуванням судді Батрин О.В., у справі за заявою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року заявник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10712,48 грн.

13 серпня 2020 року Печерським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10712,48 грн. та судові витрати в розмірі 210,20 грн.

У жовтні 2020 року представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про скасування судового наказу Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09листопада 2020 року судовий наказ, виданий Печерським районним судом міста Києва 13 серпня 2020 року за заявою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району містаКиєва» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги з утримання будинку та прибудинкової території скасовано.

У грудні 2020 року представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 сплачений за подання заяви про скасування судового наказу судовий збір у розмірі 105,10 грн., а також сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року у задоволенні заяви представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вимоги, що пов'язуються з розподілом судових витрат, понесених боржником у випадку задоволення його заяви про скасування судового наказу, вирішуються відповідно до статей 133, 141 ЦПК України. Зазначені норми процесуального права мають загальний характер, і тому підлягають застосуванню в порядку цивільного судочинства, яке здійснюється за правилами передбаченими ЦПК України.

Вказував, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року є остаточним рішенням при розгляді справи у наказному провадженні.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу, що витрати, які поніс стягувач за подачу заяви про видачу судового наказу врегульовано спеціальною нормою процесуального права, а витрати, які поніс боржник при подачі заяви про скасування судового наказу, спеціальними нормами не врегульовано, а отже до цих витрат, можуть бути застосовані загальні норми процесуального права, якою є стаття 141 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Боржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Від представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому останній просив розглядати справу у його відсутність та у відсутність боржника.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення, оскільки вирішення питання щодо стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в порядку скасування судового наказу не передбачено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст.258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3)постанови; 4) судові накази.

Положеннями ст.160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

З системного аналізу норм ЦПК України вбачається, щойого норми прямо не вказують на стягнення судових витрат при постановленні судом судового наказу чи ухвали суду про скасування судового наказу на відміну від рішення суду.

Разом з тим, нормами ЦПК України передбачено стягнення судових витрат у судових рішеннях, якими закінчується розгляд справи у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України.

Як вбачається з ч.1 ст.270 ЦПК України законодавцем не вжите словосполучення «рішення суду» як різновид судового рішення, а вжите слово «рішення», що дає підстави вважати, що йдеться про судове рішення.

З врахуванням викладеного, а також загальних засад цивільно-процесуального законодавства щодо необхідності відшкодування обгрунтованих судових витрат зокрема й на правничу допомогу, колегія суддів вважає можливим відшкодувати ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору та правничу допомогу відповідно до ст.141 ЦПК України.

А відтак, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подаючи до суду першої інстанції заяву про скасування судового наказу Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року просив стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу заяви про скасування судового наказу у розмірі 105,10 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано: копію договору про надання правничої допомоги №16/10/20-1 від 16 жовтня 2020 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 19 жовтня 2020 року; копію квитанції про сплату 2000 грн. за послуги надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правничої допомоги №16/10/20-1, відповідно до умов якого виконавець зобов`язаний надати клієнтові правову допомогу.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2. вказаного договору сторони погодили, що вартість послуг складає 1000 грн. за одну годину надання послуг.

Остаточна сума вартості наданих в рамках даного договору послуг узгоджується сторонами у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг з зазначенням деталізованого розрахунку погодинної вартості послуг та загальної кількості годин обслуговування.

З акту приймання-передачі наданих послуг від 19 жовтня 2020 року, підписаного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» вбачається, що адвокатом було виконано наступні послуги: складання та підготовка до Печерського районного суду міста Києва заяви про скасування судового наказу, кількість годин надання послуг - 2, загальна вартість наданих послуг складає 2000 грн.

ОСОБА_1 за надані послуги було сплачено 2000 грн., що підтверджується квитанцією.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

05 березня 2021 року заявником КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» подав до суду першої інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просив відмовити в задоволенні заяви, оскільки винесення додаткового рішення в справі про скасування судового наказу не ґрунтується на діючому законодавстві. Вказував на те, що до заяви не додано обґрунтованого розрахунку суми у розмірі 2000 грн.

Разом з тим, беручи до уваги обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу ОСОБА_1 , робіт, що пролягали у складанні та підготовці до Печерського районного суду міста Києва заяви про скасування судового наказу, обсягу зазначеної заяви, викладеної загалом на 5 сторінках з додатками, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва»витрта на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

При цьому, колегія суддів врахувала заперечення заявника, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодуванняправової допомоги.

З огляду на вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 понесенівитрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за подачу заяви про скасування судового наказу боржником було сплачено 105,10 грн. судового збору.

Оскільки заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу було задоволено, а відтак відповідно до ст.141 ЦПК України наявні підстави для стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 105,10 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», місцезнаходження: місто Київ, провулок Івана Мар`яненка, 7, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 витрати зі сплати судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу у розмірі 105 грн. 10 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: