Номер провадження: 22-ц/813/4541/21
Номер справи місцевого суду: 522/8798/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 03.10.2012 року у розмірі 30 260 грн. 19 коп., мотивуючи це тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03.10.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач надав відповідачеві у користування грошові кошти, проте відповідач умов договору не дотримується, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2017 року складає 30 260,19 грн. та складається із наступного: 2 238,11 грн. - заборгованість за кредитом; 23 308,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 225,33 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 438.58 грн. - штраф (процентна складова). У зв"язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не повертає борг, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЩІК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦП К України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦГЖ України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2012 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», внаслідок чого ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано платіжну карту з встановленням кредитного ліміту, який в подальшому банком збільшений до 2 000 грн.

До анкети-заяви банк додав розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

За розрахунком банку, заборгованість відповідача по кредиту станом на 31.03.2017 року складає 30 260,19 грн. та складається із наступного: 2 238,11 грн. - заборгованість за кредитом; 23 308,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 225,33 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 438.58 грн. - штраф (процентна складова).

Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»),

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника сума кредитного ліміту, базова процентна ставка та відповідальність у вигляді неустойки (пеня, штраф) не зазначені.

Не містять таких підписів позичальника і Витяг з Тарифів про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, доданий Банком до позову і витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, проценти за простроченим кредитом та нараховану пеню за прострочене зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, а також на витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень «поза всяким сумнівом», що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та саме такий розмір процентів за прострочення тіла кредиту і саме такий розмір пені та штрафів було погоджено з позичальником.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що вказано й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю у п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, який доданий до позову, а також витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та додані до матеріалів цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості та випискою руху коштів по карткового рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , остання тривалий час користувалася кредитними коштами, частково сплачуючи проценти за користування грошовими коштами, які також періодично повертала.

Враховуючи надані Банком докази у вигляді заяви про видачу кредиту, довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, які підписані відповідачем, виписки руху коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, судова колегія виходячи зі статусу позивача, як і фінансової установи (Банку) вважає що між сторонами склалися фактичні кредитні правовідносин.

Також судова колегія враховує, що відповідач на власний розсуд припинила виконання зобов`язання з повернення грошових коштів не надавши доказів, що вона дійсно їх виконала у повному обсязі.

Між тим, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31.03.2017 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, склала 30 260,19 грн. та складається із наступного: 2 238,11 грн. - заборгованість за кредитом; 23 308,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 225,33 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 438.58 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи встановлені у справі обставини, надані сторонами докази та з урахуванням пояснень сторін, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у позові у повному обсязі.

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з матеріалами справи, строк дії платіжної карти, яка видана ОСОБА_1 до останнього дня липня 2016 року.

Відносно наданого позивачем розрахунку заборгованості колегія суддів вбачає, що Банком враховувалися, як факти користування відповідачем грошовими коштами, так і їх періодичні часткові повернення. При цьому вбачається, що відповідач не лише поповнювала рахунок, але й здійснювала регулярну щомісячну оплату товару частинами по 742 грн. та інші витрати.

Тому судова колегія погоджується з розрахунком заборгованості в частині основного платежу, який підлягає поверненню банку у розмірі 2 238 грн. 11 коп.

Тому рішення суду в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вимог та стягнення на користь Банку 2 238 грн. 11коп.

Оскільки витяг з Тарифів про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, який доданий до позову, а також витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, та додані до матеріалів цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 жовтня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви, то відсутні підстави для висновку про стягнення процентів за ставкою, яка зазначена у витязі з Тарифів Банку, в сумі 23 308.17 грн.

З вимогою про стягнення процентів передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, а також в розмірі облікової ставки НБУ в порядку ст.1048 ЦК України позивач не звертався.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 3 225,33 грн. та штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 438,58 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги не підписані позивачем Умови та правил надання банківських послуг, редакцію яких представлено позивачем, а також витяг з Тарифів про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, який доданий до позову, який також не містить підпису відповідача, то немає підстав для задоволення вимог про стягнення неустойки у вигляді пені та штрафів. Крім того, штраф будучи неустойкою в даному випадку нарахований банком на суму заборгованості, до якої включено пеню, яка також є неустойкою. Тобто позивачем заявлено вимоги про стягнення неустойки (штрафу), яка нарахована на прострочену заборгованість, до якої включено інший вид неустойки (пеню), тобто фактично неустойка нарахована на неустойку, що не відповідає закону.

Тому немає підстав для скасування або зміни рішення суду в цій частині.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у вимогах про стягнення основного платежу у розмірі 2 238 грн. 11 коп. - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вимог.

В частині відмови у вимогах про стягнення процентів, пені та штрафів рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 2102 грн., а за подання апеляційної скарги - 3 153 грн., а всього - 5 255 грн.

Вимоги були заявлені на суму 30 260 грн. 19 коп. Задоволено при ухваленні апеляційним судом нового судового рішення вимоги у розмірі 2 238 грн. 11 коп., що становить 7,4 %. Тому з відповідача підлягає відшкодуванню на користь позивача 296 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року в частині відмови у вимогах про стягнення основного платежу у розмірі 2 238 грн. 11 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2 238 грн. 11 коп.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року в частині відмови у вимогах про стягнення процентів, пені та штрафів - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 296 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено: 03.02.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк