ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6825/21 Справа № 214/4771/20 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/47671/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - Обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Рассвет-35»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-35» (надалі ОК «ЖБК «Рассвет-35»), третя особа Голова Обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельний кооператив «Рассвет-35» Шульга Г.Ф., про покладення зобов`язання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2004 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Обслуговування зазначеного будинку здійснює ОК «ЖБК «Рассвет-35», якому вона сплачує за житлово-комунальні послуги. Враховуючи зазначене, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» 5 червня 2020 року звернулась до відповідача з належним чином оформленим письмовим клопотанням (поштове відправлення №010), в якому просила надати наступну інформацію: яким чином забезпечено дотримання ОК «ЖБК «Рассвет-35» вимог Закону України «Про захист персональних даних», зокрема, щодо обробки, використання та поширення персональних даних та щодо умов забезпечення захисту персональних даних власників квартир зазначеного будинку та їх, як споживачів житлово-комунальних послуг; чи надавала вона особисту письмову згоду на обробку та/або передачу її персональних даних, зокрема, про розмір плати за послуги теплопостачання та її заборгованість щодо її квартири; чи передавав ОК чи будь яка його посадова особа її персональні дані, зокрема, про розмір плати за послуги теплопостачання та її заборгованість щодо її квартири, будь-якій третій особі.

Крім того, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» 5 червня 2020 року, позивачка звернулась до відповідача з іншим належним чином оформленим письмовим клопотанням (поштове відправлення № 028), в якому просила: з метою визначення щодо свого членства у ОК «ЖБК «Рассвет-35» надати їй для ознайомлення статут ОК «ЖБК «Рассвет-35»; надати їй для ознайомлення всі договори щодо житлово-комунальних послуг на 2020 рік, укладені ОК «ЖБК «Рассвет-35», зокрема, колективний договір про надання послуги з постачання теплової енергії; надати їй для ознайомлення всі отримані ОК «ЖБК «Рассвет-35» рахунки на оплату комунальних послуг з теплопостачання з жовтня 2019 року по травень 2020 року, оформлені на багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_2 , відповідно ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; повідомити письмово про розмір її заборгованості щодо кожної житлово-комунальної послуги перед ОК «ЖБК «Рассвет-35» станом на 01.05.2020 року та на 01.06.2020 року; надати щомісячний докладний розрахунок (з формулами та цифрами) її заборгованості перед ОК «ЖБК «Рассвет-35» щодо кожної житлово-комунальної послуги, станом на 01.05.2020 року тана 01.06.2020 року.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 4 ч. і ст.4 вказаного Закону споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Відповідно до ч. і ст.6 вказаного Закону продавець (виробник, виконавець), пов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. і ст.15 Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Закон України «Про звернення громадян» забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій залежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч.1); заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення - чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності, клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ч.1); відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ч.2); рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних цій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина, не пізніш як у місячний термін, довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою, роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Наполягає, що відповідачем порушені зазначені норми законодавства України, у зв`язку з чим до цього часу вона не отримала відповіді на свої звернення, що й спричинило звернення до суду за захистом своїх порушених прав споживача на отримання належної інформації.

Просила суд: зобов`язати ОК «ЖБК «Рассвет-35» надати письмову відповідь на письмове клопотання ОСОБА_1 від 05 червня 2020 року, в якому надати інформацію: яким чином забезпечено дотримання ОК «ЖБК «Рассвет-35» вимог Закону України «Про захист персональних даних», зокрема щодо обробки, використання та поширення персональних даних та щодо умов забезпечення захисту персональних даних власників квартир багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 та їх, як споживачів житлово-комунальних послуг; чи надавала ОСОБА_1 ОК «ЖБК «Рассвет-35» свою особисту письмову згоду на обробку та/або передачу своїх персональних даних, зокрема, про розмір плати за послуги теплопостачання та її заборгованість щодо квартири АДРЕСА_1 ; чи передавав ОК «ЖБК «Рассвет-35» чи будь - яка його посадова особа персональні дані ОСОБА_1 , зокрема, про розмір плати за послуги теплопостачання та її заборгованість щодо квартири АДРЕСА_1 , будь-якій третій особі; який розмір заборгованості ОСОБА_1 щодо кожної житлово- комунальної послуги перед ОК «ЖБК «Рассвет-35» станом на 01.05.2020 року та 01.06.2020 року; зобов`язати ОК «ЖБК «Рассвет-35» надати ОСОБА_1 для ознайомлення і зняття копій: статут ОК «ЖБК «Рассвет-35»; всі договори щодо житлово-комунальних послуг на 2020 рік, укладені ОК «ЖБК «Рассвет-35», зокрема, колективний договір про надання послуги з постачання теплової енергії; всі отримані рахунки на оплату комунальних послуг з теплопостачання з жовтня 2019 року по травень 2020 року, оформлені на багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_2 відповідно до ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; зобов`язати ОК «ЖБК «Рассвет-35» надати ОСОБА_1 щомісячний докладний розрахунок (з формулами та цифрами) її заборгованості перед ОК «ЖБК «Рассвет-35» щодо кожної житлово-комунальної послуги, станом на 01.05.2020 року та на 01.06.2020 року.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки тому факту, що два оригінали звернення позивачки від 05 червня 2020 року були отримані відповідачем у складі поштового відправлення №479 від 05.10.2020 року, яке позивачка особисто вручила представнику ОК «ЖБК «Рассвет-35» у судовому засіданні 16.11.2020 року, що не було враховано судом. Також, зазначає, що в позовній заяві містяться вимоги щодо надання їй інформації, й Закон України «Про захист прав споживачів» не зобов`язує звертатися саме з письмовою вимогою для отримання такої інформації. Зазначає, що представник відповідача не проводить особистий прийом громадян, що перешкоджає звернутися з відповідним усним запитом, а письмові звернення, які були направлені поштою, відповідач не отримує.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник ОК «ЖБК «Рассвет-35» та третьої особи Голови ОК «ЖБК «Рассвет-35» ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи завчасно, належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи, яка задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання, призначене на 12 жовтня 2021 року було відкладено саме за клопотанням позивачки ОСОБА_1 (а.с. 220, 224), однак остання повторно не з`явилась у судове засідання, надавши заяву про відкладення судового розгляду, яка мотивована неможливістю прибути до Дніпровського апеляційного суду, у зв`язку з участю в судовому засіданні в іншому суді, й такі обставини колегією суддів не можуть бути визнані поважними причинами неявки у дане судове засідання.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачки ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОК «ЖБК «Рассвет-35» та третьої особи Голови ОК «ЖБК «Рассвет-35» Шульги Г.Ф. ОСОБА_3 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка з 2004 року є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Обслуговування будинку АДРЕСА_2 здійснює ОК «ЖБК «Рассвет-35», ОСОБА_2 є головою ОК «ЖБК «Рассвет-35» (а.с. 10-13).

Позивачка ОСОБА_1 поштою направляла звернення до ОК «ЖБК «Рассвет-35» з приводу надання інформації.

ОК «ЖБК «Рассвет-35», в особі Шульги Г.Ф., не отримував від позивачки ОСОБА_1 письмове клопотання (звернення) про надання інформації від 05.06.2020 року, що встановлено листом-відповіддю AT «Укрпошта», згідно з яким: рекомендовані листи за №010 та за №028 від 05.06.2020 року на адресу: 50084, м. Кривий Ріг, м-н Ювілейний, буд.2 голові ОК «ЖБК «РАССВЕТ-35» Шульзі Г.Ф. надійшли до відділення зв`язку №84 м. Кривий Ріг 05.06.2020 року та повернені за зворотною адресою «за закінченням терміну зберігання». Повернуті листи надійшли до відділення поштового відправлення зв`язку №84 м. Кривий Ріг 06.07.2020 року та вручені за зворотною адресою члену родини (відправнику) Шишці (сину) ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повідомлення про надходження поштових відправлень доставлялися згідно вимог «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2020 року №270, та залишалися на абонентських поштових ящиках, так як в адресі адресата не був зазначений номер квартири (а.с. 51).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів звернення до ОК «ЖБК «РАССВЕТ-35» із запитом про надання інформації, який було отримано уповноваженим представником та не виконано у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за приписами чинного законодавства захисту в цивільному судочинстві підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Тобто, вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Закон України «Про звернення громадян» забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій залежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що звернення позивачки ОСОБА_1 не були вручені відповідачу ОК «ЖБК «Рассвет-35», а отже у останнього не виникло обов`язку надавати відповідь на ці звернення.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, отримання стороною відповідача копій цих звернень під час розгляду даної справи, у якості доказів доданих до позову, не породжує у відповідача ОК «ЖБК «Рассвет-35» обов`язку надавати відповідь на ці докази в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: