Постанова

Іменем України

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 359/3435/18

провадження № 61-5139св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року у складі судді Борця Є. О. та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 працював у ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») на посаді прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби обслуговування у терміналах аеровокзального комплексу. Згідно з наказом тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 02 березня 2018 року № 11-07/1-393/п ОСОБА_1 оголошена догана у зв`язку з тим, що 19 грудня 2017 року він заволодів чужими речами в приміщенні камери знахідок.

Крім того, у результаті проведення позапланової інвентаризації виявлена відсутність окулярів, які він прийняв на зберігання. Наказом тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 17 квітня 2018 року № 11-07/1-713/п позивач звільнений з роботи з 18 квітня 2018 року у зв`язку з втратою довіри до нього на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Однак речі, якими він заволодів у приміщенні камери знахідок, були лише продуктами харчування. Він діяв на виконання усного розпорядження адміністратора камери незапитаного багажу ОСОБА_3 , який дозволив приймати продукти харчування на тимчасове зберігання та знищувати їх через дві доби після прийняття. Крім того, між нестачею окулярів та його діями відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Ці обставини свідчать про те, що він не порушував трудової дисципліни та не вчиняв дій, які давали підстави для втрати довір`я до нього.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року - без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 систематично не дотримувався посадового обов`язку забезпечувати схоронність прийнятих на зберігання знахідок. Нестача знахідок була зумовлена не тільки необережним виконанням позивачем вказаного посадового обов`язку, а й умисним заволодінням ним чужими речами. Такі діяння обґрунтовано викликали втрату довір`я до ОСОБА_1 , оскільки вчинення вантажниками та прийомоздавальниками численних крадіжок багажу пасажирів вкрай негативно впливають на авторитет не тільки міжнародного аеропорту «Бориспіль», але й України. З огляду на це підстави для скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 17 квітня 2018 року № 11-07/1-713/п, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, просив скасувати ці судові рішення та задовольнити позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 515/1087/17 та від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18 викладено правовий висновок, що роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. У постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18 також зазначено, що підозра роботодавця не може бути підставою звільнення за втратою довір`я до працівника; ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Проте відмову у позові суди мотивували тим, що саме він не довів переконливість своїх доводів, винних дій не встановлено, втрата довір`я ґрунтується на підозрі. За одне й теж порушення трудової дисципліни до нього застосовано догану і звільнення, що є порушенням статті 61 Конституції України. Інвентаризацію проведено без його присутності, акти її проведення є недопустимими доказами у справі.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ДП «Міжнародний аеропорт«Бориспіль» зазначає, що обставини справи встановлюються у кожній справі окремо, тому посилання на постанову від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18 є безпідставним.

Відповідач довів законність звільнення позивача. Розірвання трудового договору з підстав втрати довір`я не є заходом дисциплінарного стягнення, тому відсутнє порушення статті 61 Конституції України.

Акти інвентаризації цінностей складені у межах службового розслідування, а не у порядку ведення бухгалтерського обліку, тому присутність позивача при проведенні інвентаризації не є обов`язковою.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 працював в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування.

Згідно з пунктом 4.7 та пунктом 4.21 Посадової інструкції прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування від 14 березня 2017 року № 34-05/1-11 на позивача покладався обов`язок забезпечувати цілісність прийнятого на зберігання багажу, а також дотримуватись вимог організаційно-розпорядчих та організаційно-технологічних документів.

Відповідно до пункту 11.5 Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі на прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування також покладався обов`язок забезпечувати схоронність прийнятих на зберігання знахідок.

01 травня 2014 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким позивач зобов`язався відповідати за незабезпечення ним схоронності матеріальних цінностей, переданих на його зберігання.

Згідно з наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 12 січня 2018 року № 11-07/1-52/п ОСОБА_1 був переміщений на посаду прийомоздавальника камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу.

Відповідно до наказу генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 16 січня 2018 року № 01-07/1-33 створена комісія для проведення службового розслідування з метою виявлення обставин щодо неправомірності дій прийомоздавальників камери незапитаного багажу.

Згідно з наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 07 лютого 2018 року № 01-07-49 передбачено проведення позапланової інвентаризації у камері незапитаного багажу міжнародних рейсів та рейсів по Україні, камері схову та камері знахідок камери незапитаного багажу.

19 лютого 2018 року вказана комісія склала акт про результати службового розслідування № 41-26-6, в якому запропонувала керівництву ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення ним вимог пункту 4.7 Посадової інструкції прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування від 14 березня 2017 року № 34-05/1-11 та пункту 11.5 Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі.

Пунктом 4 наказу тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 02 березня 2018 року № 11-07/1-393/п ОСОБА_1 оголошена догана.

Відповідно до наказу генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 03 березня 2018 року № 01-07/1-102 створена комісія для проведення службового розслідування з метою перевірки наявності у вчинках працівників камери незапитаного багажу ознак винних дій, які давали підстави для втрати до них довір`я.

20 березня 2018 року вказана комісія склала акт № 41-26-10, в якому запропонувала керівництву ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 у зв`язку з втратою довір`я до нього.

22 березня 2018 року відповідач звернувся до професійної спілки ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з поданням № 11-22-52, в якому він просив надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з втратою довір`я до нього.

12 квітня 2018 року професійна спілка ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» надала відповідачу згоду на звільнення позивача з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 17 квітня 2018 року № 11-07/1-713/п прийомоздавальник камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу ОСОБА_1 звільнений з роботи з 18 квітня 2018 року у зв`язку з втратою довір`я до нього.

Позиція Верховного Суду щодо суті спору

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою відкриття касаційного провадження є те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 515/1087/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18 та встановлення судом обставин, що мають суттєве значення, на підстав недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Верховний Суд зазначає, що трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення (частина перша статті 148 КЗпП України).

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю майнової шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

За змістом пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника.

Отже, звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.

Верховний Суд зауважує, що суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Однак, власник у разі спору зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника.

Суди встановили, що ОСОБА_1 оголошена догана наказом від 02 березня 2018 року за порушення вимог посадової інструкції прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування від 14 березня 2017 року № 34-05/1-11 та Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі, та на підставі наказу «Про проведення службового розслідування» від 16 січня 2018 року № 01-07/1-33, та акта про результати службового розслідування від 19 лютого 2018 року № 41-26-6.

Підставами для звільнення ОСОБА_1 з роботи з 18 квітня 2018 року у зв`язку з втратою довір`я до нього на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, були акт від 19 лютого 2018 року № 34-26/9-3 «Про проведення позапланової інвентаризації камери знахідок незапитаного багажу», в результаті проведення якої була виявлена нестача окулярів в футлярі, які ОСОБА_1 прийняв на зберігання 07 травня 2017 року, та акт від 20 березня 2018 року № 41-26-10 «Про проведення службового розслідування», яким комісія, що створена згідно з наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» від 03 березня 2018 року № 01-07/1-102, запропонувала керівництву ДП «МА «Бориспіль» розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 у зв`язку з втратою довір`я до нього, на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги, що підозра роботодавця не може бути підставою для звільнення за втратою довір`я до працівника є необґрунтованою, з огляду на встановлені судами обставини та акт про проведення службового розслідування.

Аргументи касаційної скарги про застосування до ОСОБА_1 подвійного дисциплінарного стягнення за одне й теж саме порушення трудової дисципліни - догани і звільнення є невмотивованим, оскільки розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються.

Висновки судів про те, що розірвання трудового договору з підстав втрати довір`я не є заходом дисциплінарного стягнення є обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги, що суди не застосували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 515/1087/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18 не мають для суду касаційної інстанції правового значення, оскільки у цих справах і справі, яка переглядається суди встановили відмінні обставини.

Порушення позивачем вимог пункту 4.7 Посадової інструкції прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування від 14 березня 2017 року № 34-05/1-11 та пункту 11.5 Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі, є порушенням трудової дисципліни, за яке застосовано дисциплінарне стягнення.

Незаконність наказу про оголошення догани є предметом касаційного перегляду на підставі пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України - встановлення судом обставин, що мають суттєве значення, на підстав недопустимих доказів; заявник зазначає, що інвентаризацію проведено без його присутності, акти проведення інвентаризації є недопустимими доказами.

Заявник посилається на Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, та постанову Державного комітету СРСР зі статистики від 28 грудня 1989 року № 241 «Про затвердження форм первинної облікової документації для підприємств і організацій», які не мають для суду касаційної інстанції правового значення з огляду на таке.

Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів. Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Форми первинної облікової документації для підприємств і організацій затверджені з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства.

Оспорювані акти інвентаризації є складовою службового розслідування щодо перевірки належності виконання прийомоздавальником камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу посадови їх обов`язків та не пов`язані із бухгалтерським обліком ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», а тому Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань та постанова Державного комітету СРСР зі статистики від 28 грудня 1989 року № 241 «Про затвердження форм первинної облікової документації для підприємств і організацій» не визначають допустимість доказів у цій справі щодо доведення обставин порушення позивачем трудової дисципліни. Тому відповідні доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 515/1087/17 та від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18 викладено правовий висновок, що роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, не спростовують висновки судів про відмову в позові, які встановили обставини справи щодо звільнення позивача та надали оцінку підставам його звільнення.

Щодо посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, то такі не спростовують встановлені у цій справі обставини та висновки про відсутність подвійного притягнення позивача до відповідальності, з огляду на викладені висновки та мотиви у цій постанові.

З огляду на предмет спору та встановлені судами обставини, перевіривши доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовими рішеннями у справі, Верховний Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно їх дослідили, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустили.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями здійснювати перевірку обставин, установлених судами попередніх інстанцій, а в касаційній скарзі не викладено такі аргументи, які дають підстави скасувати судові рішення відповідно до статті 411 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко