Справа № 141/506/19
Провадження № 2-з/141/2/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

04 лютого 2021 року смт. Оратів

Суддя Оратівського районного суду Вінницької області Климчук С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

13.06.2019 року до Оратівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 11468,00 євро.

Починаючи з 26.07.2018 року правосуддя в Оратівському районному суді Вінницької області не здійснювалось.

Розпорядженням керівника апарату суду Тимофієва В.Г. № 258 від 13.08.2020 року був призначений повторний авторозподіл судових справ на підставі наказу № 21-к від 29.07.2020 року та Указу Президента України № 226/2020 від 16.06.2020 року «Про призначення суддів».

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оратівського районного суду Вінницької області від 13.08.2020 року головуючим суддею визначено Климчука С.В.

Як вбачається з матеріалів заяви, провадження у справі не було відкрито.

Одночасно з позовом позивачем ОСОБА_1 було подано до Оратівського районного суду Вінницької області заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39,5 кв.м, в тому числі житловою 19,2 кв.м, та на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 53,8 кв.м, в тому числі житловою 29,3 кв.м, які належать ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що 25.04.2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 12000,00 євро. Позика мала бути повернута до 24.04.2019 року.

Відповідач взяті на себе зобов`язання виконав частково, повернувши лише 532 євро.

З урахуванням того, що відповідач самостійно не виконав взяте на себе зобов`язання, протягом двох років повернувши 532 євро, що становить менше 5% від загальної суми позики, у позивача є обгрунтовані та логічні підстави вважати, що у разі задоволення його позову відповідач свідомо уникатиме такого рішення добровільно.

Відповідно до інформації з Державного реестру речових прав на нерухоме майно та реестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 має у власності такі об`єкти нерухомості: квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 .

З метою уникнення можливих негативних наслідків ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики шляхом накладення арешту на належне останньому нерухоме майно.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, приходить до висновку, що така заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановлені зазначеної відповідальності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дає підстави стверджувати, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно існує спір щодо повернення заборгованості у розмірі 11468,00 євро.

Судом встановлено, що заявлений позивачем такий вид заходів забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної цивільної справи. Позивачем належним чином обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог.

Окрім цього, відповідач протягом тривалого часу не вживає заходів щодо повернення позивачеві отриманої позики та має реальну можливість розпорядитися належними йому на праві власності квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 на власний розсуд до ухвалення рішення у справі, може вчиняти дії щодо їх поділу, а за певних умов й відчуження іншим особам, з метою ухилення від повернення позивачеві позики в сумі 11468,00 євро.

Отже, невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на зазначене нерухоме майно, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим, суд приходить до переконання, що співмірним із заявленими позивачем вимогами буде забезпечення позову шляхом накладення арешту лише на квартиру АДРЕСА_4 , оскільки зазначене забезпечення буде достатнім для ефективного захисту прав ОСОБА_1 .

При цьому, вжиття зазначених заходів не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та забезпечення балансу інтересів учасників спірних правовідносин.

За вказаних обставин, заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 , задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи по забезпеченню позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 11468,00 євро, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 .

В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову позивачу та відповідачу.

Виконання ухвали доручити Оратівському районному відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Героїв Майдану, 107, смт. Оратів Вінницької області, 22600).

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ),

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 )

Суддя С.В. Климчук