Справа № 585/1425/17
Номер провадження 2/585/50/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Євлах О.О., за участі: секретаря судового засідання - Безручко О.П., представника відповідача - Міністерства внутрішніх справ України ( МВС України) - Щепанський А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідачів Держави Україна в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України ( МВС України), Державної казначейської служби України,

третя особа: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за вбивство сина ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В :

1. 22.07.2020 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області після скасування Верховним Судом рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.05.2018р. та постанови Апеляційного суду Сумської області від 25.07.2018 року, на новий розгляд надійшла справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за вбивство сина, в якому вона, уточнивши позовні вимоги, просить: відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на її користь мінімальний розмір завданої їй матеріальної шкоди 5 000 000, 00 грн. та мінімальний розмір завданої їй моральної шкоди 5 000 000, 00 грн.

2. Позовну заяву обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 відповідно до статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи згідно з наказом начальника УМВС України в Сумській області від 28 серпня 2014 року № 220 о/с на посаді міліціонера групи конвойної служби міліції, підпорядкованої Роменському МВ (з обслуговування міста Ромни та Роменського району) УМВС України в Сумській області, маючи спеціальне звання - старший сержант міліції, здійснюючи функції представника влади і перебуваючи у відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції при виконанні службових обов`язків з охорони громадського порядку, на території м. Гірське Попаснянського району Луганської області скоїв вбивство через необережність старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (сина позивача), якого також було відряджено до території проведення антитерористичної операції. Своїми діями ОСОБА_2 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, за що поніс кримінальну відповідальність. У зв`язку зі смертю сина у позивача погіршився стан здоров`я, вона тривалий час лікувалася в лікарні. Смерть сина принесла їй великий біль, горе та страждання. Життя її сина є безцінним. Вона покладала на нього великі надії, адже він допомагав їй у всьому. Вона кілька разів зверталася до вбивці сина - ОСОБА_2 , про допомогу (допомогти занести дрова у двір, купити їй продукти харчування), проте останній сказав їй що він нічого їй не винен і щоб вона від нього відстала. Вважає, що її син пішов захищати державу Україну віддав своє життя, знав, що його життя кожну хвилину може обірватися через дії ворога, проте помер від вбивства зі сторони працівника міліції, від свого колеги. У відповідності до ст. ст. 22, 23, 1166, 1172, 1174, 1175 ЦК України, Закону України «Про міліцію», позивач звернулася до суду з цим позовом до держави Україна в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України ( МВС України), Державної казначейської служби України.

3. Представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України (МВС України) - Щепанський А.М., подав пояснення на позовну заяву, в якому зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що шкода позивачці завдана протиправними діями громадянина ОСОБА_2 . Таким чином, у випадку застосування ст. 1166 ЦК України відповідачем по справі та суб`єктом відшкодування шкоди має бути саме ОСОБА_2 . Відповідно, у справах про відшкодування шкоди, завданої працівником міліції під час виконання службових обов`язків в результаті злочину, відповідачем є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальними нормами, що регулюють такі правовідносини є ст. ст. 1187, 1172 ЦК України. Згідно з матеріалами справи старший сержант ОСОБА_2 займав посаду міліціонера групи конвойної служби міліції, підпорядкований Роменському МВ УМВС України в Сумській області, та, перебуваючи у службових відносинах із Роменським МВ (з обслуговування м. Ромни та Роменського району) УМВС України в Сумській області та виконуючи службові обов`язки вчинив протиправні дії (вбивство з необережності), чим завдав шкоди позивачці. Вважає, що за спричинену працівником міліції шкоду, відповідальність має нести його роботодавець, а тому належним відповідачем у справі, до якого має бути звернута вимога є Роменське МВ УМВС України у Сумській області, який є юридичною особою і може бути стороною у цивільному процесі. ОСОБА_2 у трудових відносинах з МВС України не перебував та не перебуває. Відповідно, Міністерство не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями вказаної особи. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі, позовна заява містить стандартні фрази, котрі жодним чином не відображають індивідуальні психофізичні особливості позивачки, та не доводять виникнення у останньої моральної шкоди та в чому саме вона полягає (при умові наявності тощо). Вважає, що позивачка повинна довести, що страждання (душевні або фізичні) мали місце. Душевні страждання завжди конкретні - вони повинні виражатись у конкретній емоційній формі, мати облік, а не бути «взагалі». Спеціальним законодавством, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди. Звертає увагу, що такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України (рішення від 20.04.2011 р., винесене по справі № 6-23686св08та від 21.10.2002, винесене по справі № 6-405кс03). Таким чином, оскільки позовна заява не містить конкретних фактів та доказів виникнення у позивачки моральної шкоди, вважає, що вона не підлягає задоволенню.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. У судове засідання 26 січня 2021 року позивачка не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

5. У судовому засіданні представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України ( МВС України) - Щепанський А.М. проти позовних вимог заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити.

6. Представник відповідача - Кабінету Міністрів України, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило.

7. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило.

8. Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

9. Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 20, т. 1).

10. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 р., ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, місце смерті Лисичанськ, Луганська область (а. с. 18, т. 1).

11. Вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 28 квітня 2015 року у справі № 423/274/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 119 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання і встановлено іспитовий строк тривалістю на 1 рік. Цивільний позов потерпілою стороною у кримінальній справі не заявлений. Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи згідно з наказом начальника УМВС України в Сумській області від 28 серпня 2014 року № 220 о/с на посаді міліціонера групи конвойної служби міліції, підпорядкованої Роменському МВ (з обслуговування міста Ромни та Роменського району) УМВС України в Сумській області, маючи спеціальне звання - старший сержант міліції, здійснюючи функції представника влади і перебуваючи у відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції при виконанні службових обов`язків з охорони громадського порядку, скоїв вбивство через необережність на території м. Гірське Попаснянського району Луганської області за наступних обставин. Згідно з наказом начальника Роменського МВ УМВС України в Сумській області № 2 о/с-дск від 15 січня 2015 року для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення АТО, а також з метою забезпечення охорони громадського порядку в зоні проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецької областях, а також на виконання вимог вказівки МВС від 11 січня 2015 № 1091 дск, та доручення УМВС України в Сумській області від 15 січня 2015 № 8/1-109 відряджено до території проведення антитерористичної операції в Луганської та Донецької областях з 15 січня 2015 року до особливого розпорядження, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 , інспектора-чергового ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ УМВС в Сумській області, особистий номер М-173052, старшого сержанта міліції ОСОБА_2 , міліціонера групи конвойної служби міліції, підпорядкованої Роменському МВ УМВС України в Сумській області, особистий номер М-193670, та інших працівників міліції екіпіровано спеціальними засобами (гумовими кийками, наручниками, аерозольними балончиками, протигазами, засобами радіозв`язку, розпізнавальними значками та нашивками « Міліція »), а також забезпечено табельною вогнепальною зброєю та автоматичною зброєю. 16.02.2015 року приблизно об 11 год. в кімнаті на другому поверсі спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату за адресою: м. Гірське, вул. Радянська, 30, за місцем дислокації зведеного загону міліції УМВС України в Сумській області працівники міліції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та інші, сидячи за столом, приймали їжу. Цього ж дня, не маючи умислу на заподіяння смерті і тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та іншим особам, і не передбачаючи їх настання, хоча повинен був і міг передбачити настання такого результату своїх дій, якщо був би обачним, ОСОБА_2 підвівся з дивану, щоб взяти продукти зі столу і в цей час автомат «АКС - 74» посунувся з його колін, внаслідок чого міг впасти на підлогу. Щоб уникнути падіння автомату ОСОБА_2 схопив його правою рукою за корпус в районі приклада і рукоятки, при цьому зачепивши спусковий гачок і натиснувши на нього, в результаті чого стався одиночний постріл з автомату, який заподіяв ОСОБА_3 вогнепальне поранення пахової області з права з пошкодженням магістральних сосудів тазу, яке ускладнилося гострим крововиливом, геморагічним шоком 4 ступеню, станом клінічної смерті. Потерпілого ОСОБА_3 було госпіталізовано до медичного закладу, де він помер від отриманих тілесних ушкоджень (а. с. 21-24, т. 1).

12. З довідок КНП «Роменська центральна районна лікарня» вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на «Д» обліку у лікаря кардіолога та ендокринолога; з 21.09.2016 року по 29 вересня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Роменської ЦРЛ; з 20.10.2016 р. по 01.11.2016 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в дерматологічному відділенні Роменської ЦРЛ; з 16.12.2016 року по 04.01.2017 року перебувала на лікуванні в кардіологічному відділенні Роменської ЦРЛ (а. с. 31, 32, 33, 34-35, т. 1).

13. З довідки КЗ СОР Перша ОСЛ м. Ромни вбачається, що ОСОБА_1 , 1957 р.н., зверталася за медичною допомогою до лікаря психіатра (а. с. 89, т. 1).

14. У підтвердження того, що на її лікування витрачено значні кошти, ОСОБА_1 надала копії квитанцій про придбання ліків (а. с. 25, 26, 27, 28, 29, 30, т. 1).

15. Відповідно до відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичну особу Роменський міський відділ (з обслуговування м. Ромни та Роменського району) Управління МВС України в Сумській області 15.05.2020 року було внесено відомості про державну реєстрацію припинення юридичної особи (а. с. 97-98, 99, 100-102, т. 2).

ІV. Норми права.

16. Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

17. Статтями 1166, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

18. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

19. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При встановленні факту заподіяння моральної шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган мас бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд мас притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина 2 статті 1168 ЦК України).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою незалежно від вини посадових і службових цих державних органів, лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадках: 1) незаконного засудження, 2) незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, 3) незаконного застосування запобіжного заходу, 4) незаконного затримання, 5) незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, а саме - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначений правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

20. Статтями 76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з вимогами частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

21. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

22. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

23. Фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди може бути визначений судом за допомогою загальновідомої методики проф. Ерделевського О.М. , яка рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року була включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань». Вказана методика була офіційною методикою в Україні для розрахунку моральної шкоди та була схвалена Науково - методологічною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України. Зазначена методика ґрунтується на: а) презумпції моральної шкоди страждань, які повинна відчути «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина; б) визначення базисного рівня розміру компенсації за страждання, спричинені заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю, що приймається в розмірі 720 мінімальних розмірів зарплати; в) розробленій шкалі співвідношень розмірів компенсації моральної шкоди на основі співвідношень максимальних санкцій Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за посягання на аналогічні права людини; г) розробленій формулі, за допомогою якої можна визначити розмір компенсації та яка враховує критерії, що повинен прийняти до уваги суд при вирішенні відповідного питання.

«Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», яку розробив проф. Ерделевський О.М. , була зареєстрована Міністерством юстиції України 03.03.2010 р. під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб-сайті Мін`юсту в галузі «Психологічні експертизи» (http://rmpse.minjust.gov.ua/) та використовувалася до 29.01.2016 року, тобто більше п`яти років.

Іншої методики встановлення заподіяння моральної шкоди офіційний веб-сайт Мін`юсту не містить, суду інші обґрунтовані методики проведення такого розрахунку невідомі. Суд вважає вищевказану методику такою, що є обґрунтованою та зрозумілою для сприйняття всіма учасниками розгляду справи, а отже така методика може бути застосована судом із урахуванням того, що сторонами не було заявлено клопотань про призначення експертизи для визначення розміру моральної шкоди.

Крім того, вищевказана методика описана у книзі, що віднесена до Переліку науково-технічної та довідкової літератури, що використовується при проведенні психологічної експертизи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 24.02.2011 N 605/5 (п. 176 Переліку). З цього Переліку вищевказана методика не виключалася.

На думку суду, у випадках, коли розрахунок відшкодування моральної шкоди проводиться із використанням показників мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час звернення до суду. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом з 01.01.2017 року складає 3200,00 грн.

Згідно із зазначеною вище методикою фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди визначається за формулою: D = d x fv x i x c x (1 - fs), де:

D - розмір компенсації дійсної моральної шкоди, що обчислюється в мінімальних заробітних платах (МЗП);

d - розмір компенсації презюмованої моральної шкоди, тобто страждання, які не може не відчувати нормально реагуюча на зроблені у відношенні її протиправні дії людина; автор методики пропонує базисний рівень розміру компенсації, відповідно до якого, страждання, що зазнані безпосередньо потерпілим під час заподіяння тяжкої шкоди його здоров`ю, становлять 720 МЗП. Крім того, проф.. Ерделевський О.М. розробив таблицю, у якій зазначені розміри відшкодування презюмованої моральної шкоди для різних випадків (наприклад, в разі заподіяння смерті близькому родичу 216 МЗП).

fv - ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, при цьому проф.. Ерделевський О.М. рекомендує для простої необережності приймати значення fv = 0,25, для грубої необережності fv = 0,5, для непрямого наміру fv = 0,75, і для прямого наміру відповідно fv = 1,0.

і - коефіцієнт індивідуальних особливостей потерпілого (суб`єктивного стану), 0 < і < 2, при цьому коефіцієнт, який дорівнює одиниці, відповідає звичайній середньостатистичній людині; якщо ж людина занадто болісно реагує на певні обставини, коефіцієнт повинен бути більше одиниці, якщо ж навпаки - правопорушення істотно не вплинуло на внутрішній стан потерпілого, коефіцієнт становить значення менше одиниці. Автор методики вказує: «можлива ситуація, коли сама поведінка особи дає підставу зробити висновок про її позитивне відношення до негативних в загальноприйнятому розумінні вчинків … це означає, що коефіцієнт індивідуальних особливостей дорівнює нулю (i = 0), і у відшкодуванні моральної шкоди повинно бути відмовлено»;

c - коефіцієнт урахування обставин, що заслуговують на увагу (об`єктивні фактори), 0 < с < 2, при цьому автор пояснює: «…цей коефіцієнт дорівнює одиниці при «звичайних» для такого роду обставинах, і дорівнює двом у випадку, якщо ці обставини різко відрізняються від звичайних. У випадку добровільної компенсації правопорушником моральної шкоди або здійснення ним інших дій, спрямованих на згладжування заподіяних страждань, коефіцієнт обліку обставин «с» може бути прийнятий істотно меншим одиниці»;

fs - ступінь вини постраждалого, 0 < fs < 2, при цьому автором методики не встановлено чіткої градації чисельних показників даного коефіцієнта залежно від ступеня провини. На думку суду, розумним та справедливим ступінь провини потерпілого в діапазоні від 0 до 1 буде сприймати за наступними значеннями:

1. Абсолютна невинність (видима відсутність зв`язку поведінки людини з настанням протиправного/негативного результату; повна відсутність сприяння злочину), fs = 0;

2. Незначна винність (це легковажне відношення до ситуації, необережність), fs = 0,25;

3. Помірна винність (це ризиковане поводження, небезпечна бездіяльність), fs = 0,5;

4. Значна винність (це провокуюча поведінка; причетність), fs = 0,75;

5. Абсолютна винність (це осмислена, добровільна, цілеспрямована поведінка, спрямована на якісну зміну себе як жертви в потерпілого), fs = 1,0.

V. Оцінка суду.

24. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову.

Встановлено, що внаслідок вчинених під час виконання службових обов`язків представником влади - міліціонера групи конвойної служби міліції ОСОБА_2 дій, протиправність яких була встановлена вироком суду, позивач зазнала сильних та тривалих душевних страждань, що були пов`язані з раптовою втратою близької людини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

На думку суду, позивач поза всяким розумним сумнівом зазнала вкрай сильних та тривалих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо її сина з боку службової особи органу державної влади, результатом якої стала раптова насильницька смерть її сина. Ці душевні страждання за твердженнями представника позивача, які викладені в позовній заяві, проявилися у негативних думках та спогадах про смерть її сина, тривозі, емоційній реакції при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, неприємних сновидінь, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замкнення, бажання уникати контактів, обурення. Були порушені актуальні життєві плани позивача, у звязку з погіршенням її стану здоров`я.

Вищевказані прояви сильних та тривалих душевних страждань є типовими для будь-якої звичайної людини, яка несподівано дізналася про насильницьку смерть сина. Наявність у позивача цих душевних страждань, їх сильний та тривалий характер є очевидними.

На думку суду, розмір компенсації презюмованої моральної шкоди слід вираховувати виходячи із «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань» розробленої проф. Ерделевським О.М. , виходячи із заподіяння смерті близькому родичу, тобто у розмірі 216 мінімальних заробітних плат (216 х 3200 = 691200 грн.) Ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, для грубої необережності дорівнює 0,5. Коефіцієнт індивідуальних особливостей потерпілого слід прийняти за 1, тобто за той коефіцієнт, який відповідає звичайній середньостатистичній людині. Коефіцієнт урахування обставин, що заслуговують на увагу (об`єктивні фактори), слід прийняти за 1, тобто за коефіцієнт при «звичайних» для такого роду обставинах. Ступінь вини постраждалого в даному випадку дорівнює коефіцієнту 0, адже душевних страждань від заподіяння смерті близькому родичу зазнала позивач, а не померлий близький родич, при цьому поведінка позивача жодним чином не сприяла вчиненню злочину.

Отже, формула розрахунку розміру моральної шкоди матиме наступний вигляд:

216х3200 x 0,5 x 1 x 1 x (1 - 0)=345600,00 грн.

Таким чином, в результаті застосування вищевказаної методики суд отримує суму в розмірі 345600,00 грн. Разом з тим, вказаний розмір суми відшкодування моральної шкоди є лише орієнтовним та таким, який суд може взяти за основу, визначаючи остаточний розмір справедливого та розумного відшкодування. Як вказує сам автор методики проф. Ерделевським О.М. «…виплата майнової компенсації за немайнову шкоду завжди буде нести в собі елемент умовності внаслідок відсутності спільних одиниць виміру для матеріальної та нематеріальної субстанцій».

На думку суду, застосувавши статтю 23, частину другу статті 1168, статтю 1174 ЦК України, справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в цьому випадку буде сума в розмірі 500000 грн., що враховує, як науково обґрунтовану методику визначення розміру моральної шкоди, так і глибину та тривалість душевних страждань позивача, яка внаслідок протиправних дій з боку представника державної влади раптово втратила свого сина.

Позивачем не було надано достатніх доказів для обґрунтування заявленої нею суми моральної шкоди в розмірі 5 000 000 грн.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування матеріальної (майнової) шкоди позивачу суд враховує, що позивачем взагалі не обгрунтовано, з чого складається заявлена до відшкодування сума в розмірі 5 000 000,00 грн.

При цьому, в обґрунтування вказаних вимог представник позивача посилається на ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Однак, позов не містить ні розрахунку збитків, ні їх обґрунтування, у звязку з чим у задоволенні вимог про відшкодування на користь позивача 5 000 000 грн. 00 коп. у вигляді матеріальної шкоди належить відмовити за необгрунтованістю.

Вирішуючи питання належності відповідача, суд приймає до уваги посилання представника МВС України Щепанського А.М. про те, що відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України не може здійснюватись з рахунків Міністерства Внутрішніх Справ України, оскільки ОСОБА_2 , від дій якого загинув син позивачки, ніколи не працював у міністерстві. Така позиція представника відповідає висновкам викладеним у Постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у цій справі. З огляду на викладене та висновки, зроблені Верховним Судом у цій справі, вимоги ч.2 ст.25 «Бюджетного кодексу України» суд вважає, що МВС України є неналежним відповідачем у цій справі.

З цих же підстав суд вважає неналежним відповідачем і Кабінет Міністрів України.

Таким чином, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного рахунку на користь позивача є правильним способом захисту прав позивача в межах заявлених нею позовних вимог. Вказівка суду на стягнення цих коштів шляхом списання саме зі спеціально визначеного рахунку Державного казначейства України не є необхідною для ефективного захисту прав позивача, адже компетентний орган Державної казначейської служби України повинен самостійно вирішити в межах наданих йому повноважень, чи слід для такого списання створювати спеціальний рахунок та в якому казначейському органі має бути створений такий рахунок.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

25. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд зазначає, що судових витрат, які підлягають розподілу, сторонами або третьою особою до відшкодування не заявлено. При цьому суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою. Тобто, в цьому випадку справляння судового збору Законом взагалі не передбачено, а тому у суду немає підстав для стягнення суми судового збору з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 4, 15, 16, 390 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 12, 13, 76-81, 82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України ( МВС України), Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за вбивство сина - задовольнити частково.

2. Стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Роменським МРВ УМВС України в Сумській області 20 червня 2001 року, громадянки України, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Держава Україна в особі: Кабінету Міністрів України, місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 12, кв. 2, м. Київ, 01008, .

Відповідач: Міністерства внутрішніх справ України (МВС України), місцезнаходження: вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01024, .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6 м. Київ, 01601; .

Третя особа: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 04 лютого 2021 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. О. Євлах