Справа № 296/1852/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(додаткове)

"05" січня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

секретаря судових засідань Рабчинської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Грішина Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомира, про скасування наказу та зарахування на квартирний облік, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала цивільна справа №296/1582/20 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного військового комісаріата, третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомира, про скасування наказу та зарахування на квартирний облік.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.11.2020р. позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії при Житомирському об`єднаному військовому комісаріаті від 02.09.2015р. (протокол №9) в частині зняття з квартирного обліку при Житомирському обласному військовому комісаріаті майора юстиції запасу ОСОБА_1 . В решті вимог позову відмовлено. Стягнуто з Житомирського обласного військового комісаріата на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

Представником позивача - адвокатом Грішиним Є.О. 30.11.20 р. подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення. Відповідно до змісту заяви представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Вирішуючи питання на предмет задоволення заяви, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що під час судових дебатів 26.11.2020р. представником позивача адвокатом Грішиним Є.О. зроблено заяву про відшкодування витрат, понесених позивачем, на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. та 30.11.2020 р. надано відповідні докази понесення цих витрат.

Відповідно до наданих доказів, 10.02.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Грішин та Партнери» в особі керуючого Грішина Є.О. було укладено договір на представництво та надання правової (правничої) допомоги (а.с. 27).

Згідно акту від 26.11.2020р. наданих послуг до договору на представництво та надання правової (правничої) допомоги від 10.02.2020р. адвокатським бюро «Грішин та Партнери» в особі керуючого Грішина Є.О. замовнику ОСОБА_1 були надані правничі послуги загальною вартістю 10 000 грн.

З акту від 26.11.2020р. наданих послуг вбачається, що адвокатом Грішиним Є.О. було надано первинну консультацію, вартість якої склала 2400 грн.; складання та подання позовної заяви, що згідно розрахунку склало 5600 грн.; представництво в суді першої інстанції (2 судодні) - 2000 грн.

Згідно квитанції №44 від 25.11.2020р. ОСОБА_1 сплатив адвокатському бюро «Грішин та Партнери» 10000 грн. за надання правних послуг відповідно до договору від 10.02.2020р.

Таким чином, враховуючи, що сума судових витрат, заявлених до відшкодування, відповідає умовам договору про надання професійної (правничої) допомоги та підтверджена відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою.

Приписами ч.5 ст.137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Слід вказати, що клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем не заявлено.

Оскільки позов задоволено частково, то відшкодуванню з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають витрати, пов`язані з розглядом справи і понесені позивачем, зокрема на професійну правничу допомогу, в 1/2 частині, тобто на суму 5000 гривень.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до змісту ч.3, ч.4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.133, 137, 141, 270 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомира, про скасування наказу та зарахування на квартирний облік.

Заяву представника позивача - адвоката Грішина Є.О. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Житомирського обласного військового комісаріата на користь ОСОБА_1 5000 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Головуючий суддя В. П. Маслак