Провадження № 22-ц/4808/1556/21
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщиниза апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 07 вересня 2021 року під головуванням судді Польської М.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивувала тим що, вона є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день його смерті не проживала з батьком, а разом з батьком в квартирі в м. Івано-Франківську проживав його єдиноутробний брат, її дядько ОСОБА_1 , який звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини. Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . Позивачу не було відомо про складання батьком заповіту, однак вона як донька померлого є спадкоємицею першої черги за законом. Від спадщини не відмовлялась, проте нею не було вчасно подано заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому строк для подання заяви про прийняття спадщини було пропущено у зв`язку із доглядом за малолітньою дитиною та проживання з дідусем, який є людиною похилого віку та потребує стороннього догляду. Окрім того, позивач тривалий час проживає у м. Києві і з запровадженням 12.03.2020. карантину у зв`язку із пандемією COVID-19 боялась захворіти коронавірусом, а також між містами було припинено транспортне сполучення. У зв`язку з цим позивач просила поновити їй строк на подачу заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 19.11.2020 було забезпечено позов у даній справі.

Представник позивача 13.04.2021 уточнив позовні вимоги (в частині підстав позову, зокрема щодо відкриття спадщини не за заявою відповідача, а на підставі заяви кредитора) та просив визначити додатковий строк у 3 місяці з дня набрання законної сили рішенням суду для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом було неповно та невірно встановлено обставини справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

З матеріалів справи та з наявних в ній доказів вбачається, що позивач не мала змоги звернутися з заявою у встановлений законом термін для прийняття спадщини до нотаріальної контори у зв`язку із поважними та об`єктивними причинами, що не було враховано судом першої інстанції.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби, створило їй перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, що є поважною причиною.

Окрім цього, судом першої інстанції проігноровано той факт, що між закінченням строку прийняття спадщини та направленням 12.11.2020 позивачем до суду позовної заяви пройшло всього декілька місяців, а тому право позивача підлягає судовому захисту.

Таким чином, апелянт вважає, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька з поважних причин, оскільки вона у зв`язку з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї не могла вчасно звернутися до нотаріуса, що вказує на наявність правових підстав для визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, посилаючись на позицію Верховного Суду України, не зарахував до поважних та об`єктивних причин і непереборних труднощів наведені позивачем обставини пропуску 6 - місячного строку через те, що нібито позивач не знала про смерть спадкодавця, а тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З такими аргументами суду апелянт не погоджується, а така позиція Верховного Суду України не підлягає застосуванню в даній справі, оскільки позивач знала про смерть батька, однак не могла звернутися до нотаріальної контори для подання заяви через наявні для неї об`єктивні труднощі, які були вказані нею в позові.

Апелянт, вважає, що вищенаведене вказує на необґрунтованість і незаконність рішення суду першої інстанції.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Визначити ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці, що починається з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті її батька, ОСОБА_3 . Судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт жодного разу не спілкувалась з відповідачем щодо померлого брата відповідача (її батька) за його життя, після смерті батьків, померлий перебував на утриманні саме рідного брата ОСОБА_1 та мав важке захворювання.

Жодного зацікавлення життям батька у позивача ніколи не було й не має, інтерес, як вже пізніше було встановлено при зустрічі, був тільки у нерухомому майні, а саме у квартирі, в якій проживав і надалі проживає ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції правильно оцінив обставини та докази і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

ОСОБА_1 зазначає, що шестимісячний строк на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини для позивача починається з 16 лютого 2020р. і закінчився 16 серпня 2020 року.

Вважає, що вимоги апелянта не підкріплені належними доказами і належно не обґрунтовані, а тому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 у засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи.

Представник ОСОБА_2 до судового засідання в режимі відеоконференції, не приєднався, до суду подав клопотання про неможливість прийняття участі в даному судовому засіданні, оскільки прийматиме участь в розгляді іншої справи в іншому суді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , який заперечив вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про народження від 14.09.1996, батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.13). Батьки позивачки уклали шлюб 21.06.1995 (а.с.18б). Зі змісту позову та доказів випливає, що батьки позивачки розлучились 16.10.2007 та проживали окремо, померлий проживав у м. Івано-Франківську. Відповідач зазначив, що подружжя проживало вже окремо з 4-х річного віку їх дочки (позивача).

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб, виданого 16.08.2017 р. позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 і прізвище після державної реєстрації шлюбу з « ОСОБА_7 » змінила на « ОСОБА_8 » (а.с.14).

Як вбачається із копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 з 01.09.2011 року була зареєстрована у м. Києві.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1998 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 (помер у 2012 році), його дружині - ОСОБА_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 а.с. 89), сину ОСОБА_3 (померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком позивачки та братом відповідача), сину ОСОБА_1 (відповідачу) в рівних долях (а.с.17). Отже, померлому належала 1/4 частка квартири, саме відповідно до цього первинного свідоцтва, щодо успадкування синами після смерті батьків їх частки предметом доказування у цій справі не було.

До матеріалів справи було долучено засвідчені копії спадкової справи (а.с.60-69), відповідно до якої 31.08.2020 була така заведена за претензіями кредитора.

Спадщина ОСОБА_1 прийнята в зв`язку з проживанням в спадковому майні, заяву про відмову від спадщини він не подавав.

Позивач вказувала на те, що дізналась про смерть батька восени 2020 року, після влаштування дочки у садочок (тобто не швидше вересня 2020, про що буде зазначено нижче), як саме і від кого не пригадує, після чого звернулась одразу до суду.

Водночас зазначала як підставу обґрунтування позовних вимог поважність причин пропуску саме через неможливість з березня 2020р. добратися до місця відкриття спадщини (карантинні обмеження) та захворювання позивача вперше 13 серпня 2020р. (а.с.19).

Згідно ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Такий строк у даному спорі для позивача був визначений з 16.02.2020 до 16.08.2020 включно.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, або інші підстави то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України - не застосовуються.

Закон встановлює строк для прийняття спадщини шість місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У разі неподання заяви протягом цього строку спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину (ст. 1272 ЦК України), окрім випадку, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Однак, вказаний строк не є присічним і сам факт його пропуску не свідчить про втрату особою права на спадкування, так як право захисту виникає в судовому порядку.

Спадкоємець, який пропустив зазначений строк, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За відсутності письмової згоди спадкоємців або відмови нотаріуса від прийняття заяви, спадкоємець, який пропустив строк, має право подати позов до суду, зазначивши причини його пропуску. У разі визнання причин пропуску поважними, суд визначає спадкоємцю додатковий строк для подання заяви. Відповідно до свого внутрішнього переконання суд оцінює всі наведені спадкоємцем фактичні обставини справи в сукупності та визначає, чи є та чи інша причина пропуску строку поважною, адже закон не наводить чіткого переліку причин пропуску такого строку, які слід вважати поважними.

Позивач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк та після пропуску цього строку не зверталася. Така заява відсутня і у матеріалах спадкової справи. З цього приводу представник позивача пояснив, що заяву до нотаріуса про прийняття спадщини позивач не подавала, оскільки такої необхідності не має без поновлення строку судом.

У пункті 24 постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Серед поважних причин, з врахуванням судової практики, а також на підставі доводів представника позивача, варто зазначити в т.ч. 1) гостре раптове захворювання у сукупності з незначним терміном пропуску строку (постанова ВС від 23.11.2020 у справі № 315/714/19); тривале лікування в умовах стаціонару (постанова ВС від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17); велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна.

Позивачем не доведено, що обставини об`єктивних і непереборних труднощів були одночасно у поєднанні з дізнанням дочки про смерть батька, а тому весь період пропущенного строку в 6-ть місяців без відсутності відомостей про смерть батька, не доводять поважності причин пропуску звернення нею до нотаріуса.

До поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів зазвичай судом не зараховується: 1) юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (такий висновок наведено у постанові КЦС/ВС від 06.02.2018 у справі 180/1163/16-ц, і підтримано у постановах ВС: від 26.02.2020 у справі № 286/27/18 ; від 07.02.2020 у справі №431/1160/18-ц; від 02.09.2020 у справі № 761/10023/13-ц); 2) відсутність інформації про смерть спадкодавця (постанова ВС від 25.04.2019 у справі № 761/794/15-ц); 3) відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця та інформації щодо наявності у спадкоємця права власності на спірну квартиру, а також проживання спадкоємця в іншому населеному пункті (постанова ВС від 24.09.2020 у справі № 310/2327/18); 4) хвороба дітей спадкоємця, оскільки заяву мав можливість подати особисто чи надіслати поштовим зв`язком саме спадкоємець (постанова ВС від 12.11.2018 у справі № 136/200/17).

Отже, звертаючись до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач повинен пам`ятати, що в залежності від конкретних обставин справи суди можуть визнавати ті чи інші причини пропуску строку як поважними, так і такими, що не перешкоджали особі звернутися із відповідною заявою в межах визначеного законом строку. Визначальним у такому випадку є саме критерій наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця. У разі не доведення існування цих обставин, такий ризикує отримати мотивовану відмову суду у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і, як наслідок, втратити право на спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка причинами несвоєчасного прийняття спадщини та неподання заяви нотаріусу зазначила введення карантинних обмежень на території України згідно постанови Кабінету міністрів України від 11.03.2020 року №211, тобто через близько 1 місяця з часу смерті батька; періодичне припинення сполучення між містами Київ - Івано-Франківськ з березня до початку червня 2020 року; погіршення стану її здоров`я у серпні, вересні та жовтні 2020 року, а також доглядом за малолітньою донькою ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 до 01.09.2020 та з 26.10.2020 по 18.11.2020.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам позивачки про неможливість відвідування дочкою позивачки дитячого садка (а.с.16, 16зв) з 01.09.2020 і припинення його роботи з 26.10.2020 через карантин, оскільки цей період був за межами строку подачі заяви про прийняття спадщини, так і щодо проживання з дідусем (батьком матері) з метою догляду за ним.

Відсутність залізничного сполучення між Києвом та Івано-Франківськом з березня до початку червня 2020 року не є поважною причиною пропуску цього строку, оскільки таке було припинене на 3 місяці, та не припинялись сполучення між містами на іншому транспорті.

Враховуючи практику Верховного Суду, проживання в іншому населеному пункті чи відстань між містами у межах України не є важливою обставиною поважності пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини оскільки її може бути подано поштовим зв`язком чи через уповноваженого представника.

Згідно копій консультативних висновків Консультативної поліклініки ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» від 13.08.2020, у ОСОБА_2 з 13.08.2020 (вперше), 15.09.2020, 09.10.2020р. діагностовано бронхіальну астму (а.с.19-21). Тобто захворювання позивача (без стаціонарного лікування доказів такого суду не надано) розпочалось рівно з завершенням 6-ти місячного строку прийняття спадщини від батька 16.08.2020, про смерть якого дізналась тільки восени 2020 року, і таке захворювання не перешкодило позивачу звернутись до суду за захистом права, що й на переконання суду не могло бути саме поважною причиною неможливості звернення до нотаріуса.

Усі обставини наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця-позивача щодо неможливості звернення у 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини спростовуються також фактом, що вона не зверталась у цей період у зв`язку з тим, що їй стало відомо про смерть батька (спадкодавця) тільки восени 2020 року. Такий висновок зроблено судом першої інстанції з урахуванням оцінки всіх зібраних доказів справи у їх сукупності.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

У підсумку, як зазначено вище, не може зараховуватися до поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів - відсутність інформації про смерть спадкодавця.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Доводи апелянта про те, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька у зв`язку з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї, оскільки не могла вчасно звернутися до нотаріуса у зв`язку з необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби, та доглядом за малолітньою дитиною та доглядом за дідусем не можуть бути підставою для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини і скасування рішення суду першої інстанції. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої, інстанції, про те, що об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька у спадкоємця не було.

Доводи апеляційної скарги практично базуються на доводах, викладених ОСОБА_2 та її представником у позовних вимогах, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, обґрунтовано відхилив їх, відмовивши у задоволенні позову. З доводами суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду та вважає їх правильними.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин