Провадження № 22-ц/811/2371/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп», про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 січня 2018 року у м. Львові по вул. Шевченка, поблизу АЗС «Укрнафта» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі маршрутного автобуса марки БАЗ, д.н.з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mercedes-Benz 410D», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Постановами Яворівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 року у справах № 460/1607/18 та № 460/1606/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП України, та ст. 130 КУпАП України, однак провадження у справах закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Стверджує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобуса отримали тілесні ушкодження, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, внаслідок чого він поніс витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу, вартість якого становить 35 184,00 грн. без ПДВ. Зазначає, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідача був застрахований у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 24 975,20 грн. з вирахуванням величини фізичного зносу. Вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди, завданої йому, та страховою виплатою, яка становить 10 208,20 грн., а також витрати на транспортування евакуатором пошкодженого транспортного засобу у розмірі 2400 грн. Звертає увагу, що крім матеріальних збитків, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку зі знищенням свого майна, нервовому стресі, втратою душевного спокою, неможливістю використовувати пошкоджений транспортний засіб за цільовим призначенням, заробляти кошти на приживання своєї сім`ї. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 608,20 грн. матеріальних збитків, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 липня 2020 року, з врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року про виправлення описки, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що висновок суду, що позивачем в повній мірі отримано страхове відшкодування, в тому розмірі, на який він сам погодився, подавши заяву про отримання страхового відшкодування у зазначеній в заяві сумі, не відповідає обставинам справи, оскільки він звертався до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 35184,00 грн., однак після проведеного розрахунку страхового відшкодування з урахуванням зносу на деталі у розмірі 70 відсотків, написав заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 24 975,20 грн. Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, яка стосується інших правовідносин та містить обставини, які не є аналогічними обставинам у даній справі, зокрема позивач не звертався до страховика відповідача про виплату страхового відшкодування. Вважає, що у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка завдала шкоду зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. На думку апелянта, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача 10208.20 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у страховика виник обов`язок з відшкодування шкоди, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодувало в повному обсязі розмір шкоди, який просив в заяві про виплату страхового відшкодування позивач, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Cудом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2018 року у м. Львові по вул. Шевченка, поблизу АСЗ «Укрнафта» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі маршрутного автобуса марки «БАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Мегсеdes-Веnz 410D» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, на перехресті нерівнозначних доріг не дав дорогу транспортному засобу «БАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління національної поліції у Львівській області від 26 лютого 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000294, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України та направлено матеріали вказаного кримінального провадження начальнику Яворівського ВП ГУНП у Львівській області для вирішення питання про притягнення водія автомобіля марки «Мегсеdes-Веnz 410D», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 до відповідальності відповідно до КУпАП.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 року у справі № 460/1607/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 року у справі № 460/1606/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вищезазначені постанови не оскаржувалася і набрали законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Мегсеdes-Веnz 410D», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом № АК/2644628 від 13.03.2017 року (а.с. 9).

Згідно акту виконаних робіт №02/03 від 02 березня 2018 року, проведених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «БАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 35184,00 грн.

12 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій погодився з розміром страхового відшкодування в розмірі 24 975,20 грн., яку просив йому виплатити за вказаними в заяві реквізитами.

26 березня 2018 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 повідомила його, що сума страхового відшкодування буде перерахована на вказані ним реквізити.

27 березня 2018 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувала на картковий рахунок ОСОБА_4 24 975,20 грн. страхового відшкодування, що підтверджується випискою з його карткового рахунку за 27 березня 2018 року.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відносини між відповідачем та його страховиком ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши акт виконаних робіт №02/03 від 02.03.2018 року ФОП ОСОБА_3 , згідно якого вартість виконаних робіт становить 35184.00 грн. без ПДВ.

В ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» провели розрахунок страхового відшкодування з урахуванням зносу на деталі в розмірі 70 %, і визначили, що розмір страхового відшкодування становить 24975.20 грн.

На думку колегії суддів, з врахуванням положень ст. 29 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування розраховано вірно, з вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу (70%), що відповідає нормам закону, оскільки у страховика в цьому випадку не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Оскільки ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» виплатило позивачу страхове відшкодування у визначеному нею розмірі з врахуванням вимог ст. 29 згаданого Закону - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840 св18).

Аналогічний висновок, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду зроблено у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6 -691 цс15 про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Верховний Суд зазначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту відповідальність несе безпосередній винуватець .

А відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 10208.20 грн. різниці між фактичною вартістю ремонту (понесених витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу) і страховою виплатою, зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , що свідчить про підставність цієї позовної вимоги ОСОБА_1 .

З врахуванням положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власникачи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до здійснення ремонту на території України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 2400.00 грн. витрат за перевезення пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, ОСОБА_1 покликався на те, що він переніс моральні страждання та нервовий стрес в результаті пошкодження його транспортного засобу, змушений був тривалий час проводити на станції технічного обслуговування, порушено звичний уклад в житті його та членів його сім`ї, оскільки не міг використовувати транспортний засіб за цільовим призначенням.

Враховуючи обставини ДТП та спричинення позивачу в її результаті майнової шкоди через пошкодження транспортного засобу, тривалість вимушених змін у житті позивача у зв`язку необхідністю ремонту транспортного засобу, те, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача був порушений звичний спосіб життя позивача, пов`язаний з експлуатацією автомобіля, оскільки позивач був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль за призначенням, що спричинило йому певні незручності та призвело до душевних переживань, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

З врахуванням вищенаведеного, враховуючи вимоги розумності і справедливості, колегії суддів вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 5000.00 грн., про стягнення якої звернувся позивач, є завищеним, і вважає, що з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 500.00 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 10208.20 грн. майнової та моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10208.00 грн. майнової шкоди та 500.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1078.70 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 01 лютого 2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Левик Я.А.