Справа № 2-4952/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Лещенко О. В. ,

при секретарі - Мужецький В. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданої як позовна заява до відповідача Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» про визнання виконавчих листів №2-4952/11 від 6 серпня 2021 року, такими, що не підлягають виконанню, стягнення на користь боржників-заявників безпідставно стягнутого та одержаного без правових підстав майна та на користь ОСОБА_2 безпідставно одержаних грошей, повернення без виконання усіх виконавчих листів №2-4952/11 від 6 червня та 6 серпня 2014 року щодо ОСОБА_3 (в порядку розділу 6 ЦПК України),

В С Т А Н О В И В :

Подільським районним судом міста Києва розглядалася справа за заявою ОСОБА_1 , поданої як позовна заява до відповідача Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» про визнання виконавчих листів №2-4952/11 від 6 серпня 2021 року, такими, що не підлягають виконанню, стягнення на користь боржників-заявників безпідставно стягнутого та одержаного без правових підстав нежитлового приміщення 875, 2 кв.м по АДРЕСА_1 та стягнення безпідставно одержаних грошей (заробітну плату), повернення без виконання усіх виконавчих листів №2-4952/11 від 6 червня та 6 серпня 2014 року щодо ОСОБА_3 .

Під час відкриття суддею судового засідання в режимі відеоконференції заявник чинив перешкоди для здійснення правосуддя, вживаючи лайливу лексику, принизливі, глумливі, образливі висловлювання щодо судді.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

У частинах третій - четвертій статті 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

З метою виконання завдання цивільного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №199/6713/14-ц)

Отже, звернення ОСОБА_1 до суду в судовому засіданні з використанням принизливих, глумливих, образливих висловлювань щодо судді є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист її прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та залишення заяви без розгляду.

Крім того, частиною першою статті 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0, 3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;.

З метою запобігання в подальшому зловживанням заявником процесуальними правами суд прийшов до висновку про необхідність застосувати заходи процесуального примусу - стягнути з заявника в дохід державного бюджету штраф в розмірі одного прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року становить 2 270 грн.

Керуючись статтями 2, 43, 44, 143, 148, 351-355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , подану як позовну заяву до відповідача Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» про визнання виконавчих листів №2-4952/11 від 6 серпня 2021 року, такими, що не підлягають виконанню, стягнення на користь боржників-заявників безпідставно стягнутого та одержаного без правових підстав майна та на користь ОСОБА_2 безпідставно одержаних грошей , повернення без виконання усіх виконавчих листів №2-4952/11 від 6 червня та 6 серпня 2014 року щодо ОСОБА_3 (в порядку розділу 6 ЦПК України) - залишити без розгляду.

Застосувати відносно заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , захід процесуального примусу - штраф у сумі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід державного бюджету штраф в розмірі одного прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб - 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з ня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

СуддяО. В. Лещенко