ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2831/18 Номер провадження 22-ц/814/225/21Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2020 року у складі судді Савченко Л. І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, який уточнила в лютому 2020 року.

Позов мотивовано тим, що з 22 листопада 2013 року по 21 листопада 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , під час якого ними набуто спільне майно, а саме грошові кошти в сумі 405 527,49 грн, які зберігались на депозитних рахунках за договорами банківського вкладу у ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», та автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідач розпорядився спільним майном самостійно, на власний розсуд, без її згоди та не в інтересах сім`ї, приховавши його від поділу. Так, 16 серпня 2017 року відповідач, будучи довіреною особою відповідно до укладеного нею договору № SAMDNWFD100 від 15 травня 2017 року PRC зняв депозит із нарахованими відсотками в сумі 205 527,49 грн у ПАТ КБ «ПриватБанк», також він розпорядився вкладом з відсотками у сумі 206 716,93 грн у ПАТ «Акцент-Банк» та у січні 2018 року без її згоди зняв автомобіль «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 з реєстраційного обліку та реалізував сторонній особі, витративши кошти на свої потреби.

Вважає, що вказане майно підлягає поділу у рівних частках, а оскільки відповідач самостійно розпорядився спірним майном, з нього має бути стягнута на її користь половина вартості усіх спільно набутих у шлюбі грошових коштів та вартості автомобіля.

Посилаючись на наведені обставини, просила суд визнати об`єктами спільної сумісної власності сторін грошову суму у загальному розмірі 405 527,49 грн та автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 186 110,22 грн; стягнути на її користь з відповідача 299 177,32 грн - 1/2 частину вартості спільного майна подружжя.

02 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного між ним та ОСОБА_1 22 листопада 2013 року та розірваного 21 листопада 2017 року, недійсним з моменту укладення, тобто з 22.11.2013, посилаючись на те, що шлюб було укладено відповідачкою без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано в одне провадження.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 206 716,93 грн, що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ «Акцент-Банк» (А-Банк), відкритому на ім`я ОСОБА_1 ; автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 186 110,22 грн, а всього майна на загальну суму 392 827,15 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину вартості спільного майна подружжя, що становить 196 413,58 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення судової експертизи у сумі 175,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 775 грн, а всього 5 950,80 грн.

Судовий збір у сумі 1 964,13 грн компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави.

Решту суми судового збору у розмірі 1 732,44 грн віднесено на рахунок держави.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільного майна подружжя та не довів недійсність шлюбу.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про поділ майна подружжя в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що необхідною умовою поділу депозиту є встановлення факту одноосібного використання коштів, знятих в період шлюбу, не в інтересах сім`ї. Будь яких доказів на встановлення вказаної обставини суду не було надано, а тому суд безпідставно стягнув з нього половину розміру депозиту. Суд також безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не встановивши джерело та мету придбання, визнав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував при цьому невиконані боргові зобов`язання на придбання даного автомобілю.

В частині відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, у якій підтримує доводи своєї апеляційної скарги та просить її задовольнити.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що з 22 листопада 2013 року по 21 листопада 2017 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Октябрським районним відділом ДРАЦС РС Полтавського МУЮ 22 листопада 2013 року на підставі актового запису № 291, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ТУЮ у Полтавській області 21 листопада 2017 року згідно актового запису № 134.

Під час шлюбу сторін, 24 вересня 2016 року ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Geely Emgrand 7», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який він зареєстрував на своє ім`я.

31 січня 2018 року вказаний автомобіль ОСОБА_1 відчужив без згоди іншого з подружжя - ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта № 295 від 26.10.2019 ринкова вартість автомобіля «Geely Emgrand 7», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 21.11.2017 становить 186 110,22 грн.

Також під час шлюбу сторін, з 11.12.2013 ОСОБА_1 укладав строкові договори банківського вкладу (депозиту) з ПАТ «Акцент-Банк» (А-Банк) на суму 200 000 грн, останній з яких за № SAMABWFD400 на вклад сумою 200 000 грн (розмір відсотків 6 716,93 грн), відкритий 02.10.2017, розірваний 03.07.2018. При цьому, одержані ОСОБА_1 грошові кошти за депозитом після розірвання шлюбу використані ним без погодження з колишнім подружжям - ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції правомірно виходив з того, що спірний автомобіль та грошові кошти, внесені ОСОБА_1 на його особистий рахунок у банківську установу, набуті за час шлюбу сторін, що відповідно до статей 60, 61 СК України створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка не спростована відповідачем, та підлягають поділу між сторонами у рівних частках.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов з дотриманням норм процесуального права, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Доводи відповідача на спростовування встановленої законом презумпції права спільної сумісної власності подружжя, що спірний автомобіль було придбано ним на кошти, одержані у позику від ОСОБА_5 , а гроші у сумі 200 000 грн, що зберігались на депозитному рахунку у ПАТ «Акцент-Банк», передані йому на зберігання ОСОБА_6 , обґрунтовано відхилені судом як безпідставні.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами статей 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції дано критичну оцінку наданим відповідачем доказам, які факту поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на спірний автомобіль та депозит не спростовують.

Надана відповідачем розписка від 01.09.2016 про одержання у позику від ОСОБА_5 200 000 грн на придбання автомобілю (т. 1 а.с. 56) факту витрачання таких коштів при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6065/03/2342/2016 від 24 вересня 2016 р. не доводить, а розписки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 02 жовтня 2008 р. про передачу на зберігання ОСОБА_1 200 000 грн, а також розписка ОСОБА_6 від 17.07.2019 про одержання від ОСОБА_1 грошей у сумі 200 000 грн, переданих йому на зберігання (т. 1 а.с. 53, 54, т. 2 а.с. 19), не підтверджують, що саме ці кошти було внесено відповідачем на депозитний рахунок у ПАТ «Акцент-Банк» 11.12.2013 - у період шлюбу сторін та знято 03.07.2018 - після розірвання шлюбу.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Оскільки відповідач розпорядився спільним майном після розірвання шлюбу без згоди іншого співвласника - другого з подружжя, суд першої інстанції правомірно врахував його вартість при поділі та присудив позивачці 1/2 частину грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу та банківського вкладу у ПАТ «Акцент-Банк», що відповідає фактичним обставинам справи, вказаним нормам матеріального права та правовим висновкам Верховного Суду.

Судова колегія апеляційного суду не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом боргових зобов`язань подружжя з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства та відсутність у справі таких позовних вимог.

Встановлено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційний скарзі, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна

Повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року.