Справа № 310/2233/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Рибалка Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача адвоката Безух М.І.

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника відповідача адвоката Коробко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, суд , -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року позивач звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.01.2015 року позивач та відповідач створили сім`ю та почали разом мешкати в квартирі АДРЕСА_1 , яку винаймав позивач. У квітні 2015 року відповідачка завагітніла.

18.08.2015 року, під час спільного проживання однією сім`єю була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , в якій він разом з відповідачкою почали разом проживати.

У вказаній квартирі позивач зробив ремонт та придбав меблі. Позивач замовляв металопластикові вікна на балкон та замінив усі вікна у квартирі у кількості 4 штуки, що підтверджується квитанціями, а також позивач замовив та оплатив вбудовану кухню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася спільна дитина:дочка ОСОБА_3 .

22.09.2017 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб, який рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.10.2018 року був розірваний.

На період вагітності та після народження дитини, відповідач ОСОБА_4 перебувала на утриманні позивача, оскільки не працювала та доходів не мала, а позивач постійно працює.

Позивач просить суд з підстав, викладених у позові, встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з січня 2015 року до 21.09.2017 року, визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , а також просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 17.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання.(а.с.60)

15.04.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому відповідачка не погоджується з позовними вимогами з тих підстав, що з вересня 2014 року по жовтень 2015 року вона постійно проживала у своїх батьків в селі Новопетрівка, з відповідачем зустрічалася, але постійно однією сім`єю не до реєстрації шлюбу не проживала.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. (а.с.140)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та пояснив суду, що познайомився з відповідачкою 13.01.2015 року та з кінця січня 2015 року стали разом проживати у квартирі АДРЕСА_3 , яку він орендував. На той час він працював інспектором кінологом у Бердянському ВП. Після того, як ОСОБА_5 завагітніла, на її ім`я в серпні 2015 року було куплено квартиру, яка раніше належала вітчиму відповідачки. Витрати на переоформлення квартири ніс він приблизно в сумі 12 тис грн, а за купівлю квартири грошей вони не платили. У квартирі було зроблено перепланування, нову підлогу, стелю, ванну кімнату, всі внутрішні роботи він робив сам. Окрім його зарплати, йому допомагали його батьки. На ремонт квартири він витратив понад 100 тисяч грн, але підтвердити письмовими доказами не може. У зареєстрованому шлюбі з відповідачкою він перебував з 22.09.2017 року до 30.10.2018 року, спільно проживати перестали з червня 2018 року. Стверджує, що з кінця січня 2015 року та до червня 2018 року він проживав разом із відповідачкою, разом робили покупки, відповідачка перебувала на його утриманні, оскільки не працювала, а дитина відповідачки від першого шлюбу проживала з батьками ОСОБА_5 ..

Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник позивача за дорученням адвокат Бєзух М.І. просить суд позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з тих підстав, що проживати з позивачем вона почала спільно після реєстрації шлюбу. До реєстрації шлюбу вони зустрічалися, періодично вона ночувала в квартирі у ОСОБА_1 , яку він винаймав, але постійно разом не жили. Між нею та вітчимом була домовленість переписати його квартиру на неї і нотаріус порадила зробити договір купівлі-продажу, оскільки вітчима має дітей від першого шлюбу. За квартиру були вітчиму сплачені кошти її матір`ю, оскільки була така домовленість. Вона була вагітна, працювала перукарем, у липні 2015 року потрапила у ДТП, внаслідок чого їй було виплачено 5000 грн. та проживала у батьків у Новопетрівці Бердянського району, де водила свою малолітню дочку у садок. Загального бюджету із ОСОБА_1 у неї не було. Ремонтні роботи у квартирі робили ремонтники. Усі будівельні матеріали та необхідну меблі вона купувала сама.

В задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача адвокат Коробко С.Є. в задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що сторони не проживали постійно однією сім`єю на час придбання спірної квартири.

Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, допитавши свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до такого.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 з 13.01.2015 року по 21.09.2017 року. Встановлення даного факту позивачу необхідно для вирішення спору із відповідачкою щодо права власності на двокімнатну квартиру, яке позивач, посилаючись на положення статті 74 СК України, вважає спільним сумісним майном.

Предметом позову є визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , як на частку у спільному сумісному майні.

Судом встановлено, що право власності на вказану квартиру було зареєстроване за ОСОБА_4 18.08.2015 року , що підтверджується витягом з ЄДРПНМ. (а.с.17)

Отже, предметом доказування у даній справі є обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету та придбання вказаного нерухомого майна за спільні кошти в інтересах сім`ї в період набуття квартири у власність ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що 18.09.2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_6 продав та ОСОБА_4 купила за 142 000,00 грн двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.15-16).

Судом встановлено та сторонами підтверджується, що ОСОБА_6 є вітчимом ОСОБА_4 , знаходиться в зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідачки ОСОБА_7 , з якою проживає по теперішній час.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42451361 підтверджується факт набуття ОСОБА_4 право власності на двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.15-16).

У позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина: дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області від 26.06.2018 року ( а.с.9).

22.09.2017 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області від 26.06.2018 року ( а.с.10).

30.10.2018 року рішенням Бердянського міськрайонного суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, фактично сторони не стали проживати разом в червні 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем надано суду: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.05.2015 року, в якому ОСОБА_4 вказала адресу місця мешкання: АДРЕСА_5 (а.с.11), протокол допиту потерпілої ОСОБА_4 , в якому місцем проживання ОСОБА_4 вказана адреса: АДРЕСА_5 (а.с.12), заява ОСОБА_4 від 01.06.2015 року, в якому місцем проживання ОСОБА_4 вказана адреса: АДРЕСА_5 (а.с.13), квитанція на виконання замовлення з виготовлення виробів із металопластику від 02.08.2017 року на ім`я ОСОБА_1 у сумі 13450 грн (а.с.18-19), квитанція на вироби для виготовлення кухні на ім`я ОСОБА_4 на суму 16 600 грн ( а.с.20-21), довідки про доходи ОСОБА_1 з 01.01.2015 року по 06.11.2015 року на загальну суму 29775,51 грн ( а.с. 22), з 07.11.2015 року по 31.12.2015 року на загальну суму 6264,00 грн ( а.с. 23), з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на загальну суму 63213,57 грн ( а.с. 24), з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму 103278,69 грн ( а.с. 25), з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року на загальну суму 112701,46 грн ( асвв.с. 26), фотографії, на яких міститься спільне зображення позивача та відповідачки ( а.с.27-36), висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки спірної квартири на загальну суму 201000 грн (а.с.39), а також судом допитані свідки з боку позивача: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Судом в порядку ст. 90 , 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він товаришує з ОСОБА_1 з 2012 року, ОСОБА_4 знає з 2015 року. Квартиру на АДРЕСА_6 він орендував разом із ОСОБА_1 з початку літа 2014 року. ОСОБА_4 почала проживати у квартирі з січня 2015 року. Із зазначеної квартири він тимчасово виїхав з 22.01.2015 року по 22.04.2015 року, а в середині літа 2015 року він переїхав на іншу квартиру і в квартирі залишилися жити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Йому відомо, що потім вони переїхали до квартири на АДРЕСА_7 , де робили ремонт. Він приходив до ОСОБА_1 увечері, допомагав класти плитку. Бачив, як ОСОБА_1 купував спальний диван. Була вдома ОСОБА_4 чи ні, не пам`ятає. У Бердянську він перебував лише влітку, решту часу працював за кордоном. До ремонту у квартирі не був. За чиї гроші робився ремонт, він не знає.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 його товариш, якого він знає із 2012 року, ОСОБА_4 знає з 2015 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жили спочатку на АДРЕСА_6 , потім переїхали на вул. 50 років СРСР. Він був у вказаній квартирі і бачив, що ОСОБА_1 робив ремонт. Один день він допомагав ОСОБА_1 робити стіни у ванній кімнаті з гіпсу. Ще бачив, як ОСОБА_12 робив барну стойку. Підтверджує, що 14.04.2014 року його призвали на військову службу терміном на один рік. Йому відомо, що до суду з позовом звернувся ОСОБА_13 для того, щоб оформити частину квартири на дочку.

За чиї гроші купувалися будівельні матеріали , він не знає, Про бюджет сторін йому невідомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 знає з того моменту, як він почав зустрічатися з ОСОБА_4 у 2015 році. ОСОБА_4 знає, вони куми, не спілкуються через конфлікт. Адреса на вул. Волі їй не відома, вона не була, але зі слів їй відомо, що вони проживали по АДРЕСА_6 . Знає, що мешкали у квартирі по АДРЕСА_7 , у якій вона була 2 рази і бачила, що ОСОБА_1 робив ремонт у ванній кімнаті та туалеті. Їй відомо, що спірна квартира належала родині ОСОБА_4 . Їй відомо, що ОСОБА_1 працював у поліції, ОСОБА_4 теж підробляла, вона перукар. Крім того, вона знає, що батьки ОСОБА_4 допомагали їм. За бюджет ОСОБА_1 та ОСОБА_4 їй нічого не відомо. За чиї гроші робився ремонт, їй невідомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_1 знає на протязі 10 років, відповідачку приблизно з 2015 року. Йому відомо, що деякий час вони проживали по АДРЕСА_6 , а потім жили на горі. ОСОБА_1 робив ремонт в квартирі, коли ОСОБА_4 була вагітна. Ремонт був капітальний, зносилися стіни, робилася підлога. У його присутності нічого не купувалося. Де була дитина ОСОБА_14 від першого шлюбу, йому невідомо. Він знає, що ОСОБА_1 працював в поліції, а ОСОБА_4 працювала перукарем під час вагітності і після народження дитини. Під час ремонту він допомагав робити проводку в квартирі, виносити будівельне сміття, допомагав заносити 13 мішків з клеєм. У його присутності ОСОБА_1 купував багети і шпалери. За чиї гроші робився ремонт, він не знає. Деякий час вони проводили разом, він був на дні народження маленької дочки сторін, коли їй виповнився один рік. Вони разом відмічали хрестини дитині.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_13 колишній зять, який хоче половину квартири. Вона пояснює, що рідна сестра її чоловіка ОСОБА_6 , яка не мала своїх дітей, у 2009 році попросила її доглянути, на що вони погодилися і забрали її до себе, де її доглядали і вона оформила спірну квартиру на її чоловіка ОСОБА_6 . У своїй сім`ї вони вирішили віддати квартиру дочки ОСОБА_14 і у 2010 році її дочка ОСОБА_15 перейшла жити в цю квартиру. У 2015 році вони вирішили офіційно оформити спірну квартиру на дочку договором купівлі-продажу за заниженою ціною, хоча дочка проживала у вказаній квартирі з 2010 року. Таке рішення вони прийняли тому, що її чоловік має двох дорослих двох дітей від попереднього шлюбу і щоб не було ніяких конфліктів у чоловіка з його дітьми, вони і вирішили оформити саме договір купівлі-продажу. За вказаним договором вона дала гроші чоловікові, щоб він віддав дітям гроші, щоб між ними не було жодного конфлікту. При оформленні договору купівлі-продажу була присутня вона, її чоловік та її дочка ОСОБА_4 , яка і оплачувала всі витрати. Її дочка працювала перукарем і заробляла добре. Під час ремонту у квартирі ніхто не жив, оскільки жити там було неможливо, тому її донька жила у них. Про ОСОБА_1 вона вперше почула від доньки влітку 2015 року. Вона підтверджує, що після оформлення договору купівлі-продажу у квартирі було зроблено гарний ремонт, оскільки квартира стала власністю доньки. Вона допомагала грошима дочці на ремонт квартири. Влітку в них відпочивають відпочиваючи, вже є і постійні відпочиваючи, тому гроші в неї були.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що ОСОБА_15 вона знає, як сусідку та стосунки у них сусідські, ОСОБА_1 не знає, але бачила. У будинку по АДРЕСА_8 вона проживає з 1986 року. Як їй відомо, батьки купили ОСОБА_4 цю квартиру у 2010 році, в якій спочатку зробили косметичний ремонт, а потім у 2015 році зробили гарний ремонт. У квартирі ремонт був з кінця літа та приблизно до кінця листопада. Вона бачила, що ремонт робили найняті працівники. Вона бачила, що ОСОБА_1 приходив і уходив, але постійно не жив, а жити у квартирі став лише у 2017 році. Підтверджує, що приблизно через місяць після початку ремонту вона піднімалася до квартири відповідачки, в якій бачила ОСОБА_1 і з ним ще одного хлопця.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що ОСОБА_4 вона знає, оскільки в них діти приблизно одного віку, стосунки добрі, проживають в одному будинку, але у різних під`їздах. ОСОБА_1 знає, стосунків жодних не має. Їй відомо, що родина ОСОБА_4 вирішила переоформити квартиру на неї, потім почали робити в ній ремонт. Першого разу вона побачила ОСОБА_1 , коли їхній дочці було півроку. Знає, що одружилися у 2017 році, вона була присутня як гостя на весіллі. Їй відомо, що під час ремонту ОСОБА_14 жила у батьків.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що знає відповідачку з 2014-2015 років, оскільки їх батьки спілкуються. В 2015 році він давав ОСОБА_14 в борг 50 тисяч грн на ремонт квартири.

Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

І хоча проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім`єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов`язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов`язків подружжя.

А тому, у взаємовідносинах позивачки та відповідача слід дослідити характерні риси, притаманні подружжю, а саме їх взаємні права та обов`язки, обов`язки батьків і дітей, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, їх спільного проживання та пов`язання їх спільним побутом.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

На підтвердження того, що сторони проживали разом, ОСОБА_1 надав докази - показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Аналізуючи пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказані вище, суд встановив, що жоден із вказаних свідків особисто не був свідком постійного спільного проживання позивача та відповідача до реєстрації шлюбу.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснив, що спочатку квартиру по вул. Свободи він орендував разом з ОСОБА_1 , але в кінці січня 2015 року він з квартири виїхав. В Бердянську він перебуває лише влітку, останній час він працює за кордоном.

З пояснень допитаних судом свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можна встановити ознак спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного бюджету, вкладання відповідних коштів та джерела їх походження саме на час набуття відповідачкою у власність спірної квартири.

Жоден із вказаних свідків не підтвердив факти ведення сторонами спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї на час оформлення договору купівлі-продажу квартири, що підлягають доведенню у даній справі.

Згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Надані позивачем докази , а саме протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.05.2015 року, в якому ОСОБА_4 вказала адресу: АДРЕСА_5 (а.с.11), протокол допиту потерпілої ОСОБА_4 від 31.05.2015 року, в якому місцем проживання ОСОБА_4 вказана адреса: АДРЕСА_5 (а.с.12), заява ОСОБА_4 від 01.06.2015 року, в якому місцем проживання ОСОБА_4 вказана адреса: АДРЕСА_5 (а.с.13), на які позивач посилається як на докази їх спільного з відповідачкою проживання на момент придбання спірної квартири, не доводять фактів перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з січня 2015 року, ведення сторонами спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Сам по собі факт перебування з відповідачкою у близьких стосунках чоловіка та жінки, що не заперечувалось відповідачкою, не може свідчити, що сторони проживали в зазначений період (з січня 2015 року до укладення шлюбу) однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Крім того докази у кримінальному провадженні, в якому відповідачка вказала місце мешкання за адресою: АДРЕСА_5 , не є визнанням позову в даній справі.

Квитанція на виконання замовлення з виготовлення виробів із металопластику від 02.08.2017 року на ім`я ОСОБА_1 у сумі 13450 грн, підтверджує, що 02.08.2017 року позивач ОСОБА_1 зробив замовлення №69 на виготовлення виробів з металопластику (а.с.18-19).

При цьому суд зазначає, що вказане замовлення було зроблено фактично через два роки після оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Квитанція на вироби для виготовлення кухні на ім`я ОСОБА_4 на суму 18 900 грн ( а.с.20-21), яка надана позивачем, не свідчить про сплату кухні позивачем, а є лише підтвердженням того, що саме відповідачка замовляла кухню вартістю 18900 грн.

При цьому суд зазначає, що вказане замовлення було сплачено 17.08.2017 року, тобто фактично через два роки після оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Надані позивачем довідки про реєстрацію зброї за адресою: АДРЕСА_9 підтверджують реєстрацію мисливської гладкоствольної зброї згідно КНС-№1545 за адресою АДРЕСА_9 у 2017 році, тобто через 2 роки після купівлі відповідачкою квартири та саме в тому році, коли був зареєстрований шлюбу сторін.

Надана позивачем довідка вих.№47 від 10.08.2017 року про те, що ОСОБА_1 проживав в квартирі АДРЕСА_10 свідчить про те, що позивач через 2 роки після купівлі відповідачкою спірної квартири почав проживати в квартирі без реєстрації не є підтвердженням факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу позивача та відповідача з січня 2015 року і до часу купівлі спірної квартири.

Довідки про доходи ОСОБА_1 з 01.01.2015 року по 06.11.2015 року на загальну суму 29775,51 грн ( а.с. 22), з 07.11.2015 року по 31.12.2015 року на загальну суму 6264,00 грн (а.с.23), суд оцінює як неналежні докази, оскільки вони не свідчать про те, що отримана заробітна плата позивача ОСОБА_1 була вкладена у спільній з ОСОБА_4 бюджет до реєстрації шлюбу і ці кошти були використані для придбання спірної квартири.

Твердження позивача про те, що відповідачка ніде не працювала і знаходилася на повному його утриманні суперечать як показам відповідачки, так і показам допитаних з боку позивача свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили покази відповідачки в тієї частині, що вона під час вагітності, а потім після народження дитини працювала перукарем.

Довідки про доходи ОСОБА_1 з 01.01.2015 року по грудень 2015 року включно на загальну суму 35539,51 грн підтверджує отримання ОСОБА_1 доходу у 2015 році, з якої позивач сплачував орендну плату за квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.22-23)

Довідки про доходи ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на загальну суму 63213,57 грн ( а.с. 24), з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму 103278,69 грн ( а.с. 25), з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року на загальну суму 112701,46 грн ( а.с. 26), суд оцінює як неналежні докази, оскільки вказані доходи у вигляді заробітної плати були отримані позивачем після оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Фотографії, на яких міститься спільне зображення позивача та відповідачки ( а.с.27-36), суд оцінює як неналежні докази, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування, так як не підтверджують постійне проживання сторін однією сім`єю на час оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що за спірну квартиру грошові кошти не сплачувалися суперечать укладеному договору купівлі-продажу від 18.08.2015 року, згідно якого вартість квартири складає 142 000 тисячі гривень (а.с.15-16)

В обґрунтування незгоди з позовними вимогами позивача, ОСОБА_2 надала суду довідку від 02.04.2021 року, підписаною директором ЗДО «Колосок» про те, що ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно відвідувала Новопетрівський дошкільний заклад освіти «Колосок» з 01.09.2014 року по 01.08.2015 року (а.с.80).

Згідно довідки Новопетрівського старостинського округу Осипенківської сільської ради №131 від 16.04.2021 року, підписаною старостою ОСОБА_20 та засвідченою печаткою, ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживали без реєстрації з вересня 2014 року по жовтень 2015 року за адресою: АДРЕСА_11 .

Вказані довідки оформлені належним чином та ніким не спростовані.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.08.2015 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купила спірну квартиру за 142 000 грн. (а.с.50-51)

Відповідно до п.2.2 вказаного договору покупець повідомив продавця, що у зареєстрованому або фактичному шлюбі не перебуває, квартира яка є предметом цього договору, набувається за власні гроші та буде належати йому на праві особистої приватної власності.

Суд зазначає, що вказаний договір позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувався.

За змістом ст. 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок та кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна.

Зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, а саме: не надано доказів спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та дружина з січня 2015 року до укладання шлюбу, ведення з нею спільного господарства у цей період, наявності у нього та ОСОБА_4 спільного бюджету до часу реєстрації шлюбу, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків або інших доказів, які б вказували на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю .

Розглянувши вимоги ОСОБА_1 в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із положенням ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1 ст.57 СК України ).

Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об`єкт без визначення часток кожного з них.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Саме такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19).

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України .

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Твердження позивача про те, що під час оформлення договору купівлі продажу він сплачував обов`язкові платежі приблизно у розмірі 12 тис. грн. належними доказами не підтверджені

Отже, позивачем не надано доказів, що в придбання спірної квартири ним були вкладені особисті кошти.

Суд зазначає, що подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна, тощо.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України, вважати майно (спірну квартиру) такою, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 442/2219/11.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, та враховуючи, що позивачем не доведено факт його спільного сумісного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти, тому в задоволені позову в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя слід також відмовити.

Підсумовуючи все вище викладене суд зазначає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі з указаних підстав.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. 6-13, 76-81, 90, 230, 315, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст. 328,372 ЦК України ст.3, 57, 60,70, 74 СК України суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя відмовити.

Копію рішення направити сторонам, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - за наступною веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud0801/.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова