Справа № 462/7053/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути із ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 8784 грн. 31 коп. з урахуванням ПДФО і військового збору, вихідну допомогу у сумі 4501 грн. 71 коп. з урахуванням ПДФО і військового збору, компенсацію за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 357 грн. 84 коп. з урахуванням ПДФО і військового збору, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.09.2021 р. по день прийняття рішення суду у справі, стягнути судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з ДП «ЛДЗ«ЛОРТА» та 06 вересня 2021 року звільнений з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з посади інженера-технолога другої категорії відділу головного технолога (811). Однак, у день звільнення роботодавець не виплатив усіх належних йому сум, а саме: нарахованої заробітної плати за період з квітень-вересень 2021 року, вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України, компенсації за невикористані дні відпустки, які просить стягнути на його користь. У результаті невчасного розрахунку при звільненні у позивача виникло право на отримання середнього заробітку. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

18 листопада 2021 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому відповідач частково визнає позовні вимоги. До відзиву додано заяву про поновлення строків на подачу відзиву.

Вивчивши зміст заяви відповідача суд вважає за необхідне поновити відповідачу строк на подачу відзиву та прийняти такий до розгляду.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 06 вересня 2021 року звільнений за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з посади інженера-технолога другої категорії відділу головного технолога (811) /наказ № 223к від 06 вересня 2021 року/, що стверджується копією трудової книжки /а.с.7-9/.

Як вбачається із розрахункових листків, виданих ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», з квітень по серпень 2021 року позивачу ОСОБА_1 щомісячно нараховувалася заробітна плата, а саме: у квітні позивачу нараховано до виплати, без проведення утримання військового збору та ПДФО 4468,40 грн.; у травні 2415,99 грн., у червні 3106,28 грн.; у липні 1417,60 грн.; у серпні 1194,58 грн. /а.с.15-16/.

Згідно поточної виписки за контрактом з банківського рахунку ОСОБА_1 вбачається, що заробітна плата виплачувалася позивачу у неповному обсязі.

Так, відповідно до долученої до матеріалів справи довідки №92 /а.с.14/ заборгована відповідачем заробітна плата позивачу за період з квітня 2021 року по липень 2021 року становить 5793,15 грн., що не заперечується сторонами.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відтак, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати у нарахованому розмірі, а тому позовна вимога про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі є підставною.

Згідно витягу з наказу № 223к від 06.09.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 06.09.2021 року відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України та зазначено про виплату компенсації за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України /а.с.19/.

Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Із поточної виписки за контрактом з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 08 вересня 2021 року вбачається, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», серед іншого, не виплатив вихідну допомогу та компенсацію за невикористані щорічні відпуски.

Відтак, і позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпуски є підставними.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, і позовна вимога про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є обґрунтованою.

Водночас, згідно п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

А тому суд бере до уваги розміри заробітної плати, які вказані без урахування податків та зборів.

Суд не приймає до уваги подану відповідачем довідку №113 в частині розрахунку належної до виплати позивачу заробітної плати за серпень 2021 року, так як із розрахункових листків, виданих ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» вбачається, що така становить 1194,58 грн. без проведення утримання військового збору та ПДФО /а.с.15/.

Разом з тим, суд критично оцінює розрахунок позивача у частині розміру заробітної плати за відпрацьовані 2 дні за вересень 2021 року, оскільки, як встановлено долученими до матеріалів справи довідками №92 /а.с.14/ та №113, виданими ДП ЛДЗ «ЛОРТА», середньоденна заробітна плата позивача становить 279,05 грн. без урахування податків та зборів та суд не приймає до уваги розрахунок позивача середньоденної заробітної плати у розмірі 333,46 грн. з ПДФО і ВЗ.

Відтак, розмір заробітної плати позивача за вересень 2021 року становить 558,10 грн. /279,05 грн. х 2 робочі дні/.

Зі огляду на викладене, розмір невиплаченої заробітної плати позивача за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року /06.09.2021 р./ становить 7545,83 грн. без урахування податків та зборів.

Також суд не приймає до уваги розрахунок позивача щодо виплати вихідної допомоги при звільненні, так як нарахування вихідної допомоги провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати шляхом множення середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, вірним є розрахунок відповідача, відповідно до якого належний до виплати розмір вихідної допомоги становить 3918,24 грн. /1417,60 грн. (заробітна плата за липень 2021 року) + 1194,58 грн. (заробітна плата за серпень 2021 року) = 2612,18 грн. ? 9 (відпрацьовані дні за вказаний період) х 4,5 (середньомісячне число робочих днів) = 1306,09 грн. х 3 = 3918,27 грн./

Щодо розміру компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, суд не приймає до уваги розрахунок позивача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів наведених останнім розмірів нарахованої заробітної плати за період з вересня 2020 року по березень 2021 року.

Водночас, долучені позивачем та відповідачем до матеріалів справи довідки № 92 та №113 містять дані про середньоденну заробітну плату позивача без урахування податків та зборів, що становить 279,05 грн.

Для розрахунку суми компенсації за невикористані дні відпустки слід помножити суму середньоденної зарплати на кількість невикористаних днів відпустки.

Відтак, розмір компенсації за 4 невикористані дні щорічної відпустки позивача становить 1116,20 грн. /279,05х4/.

Також суд не приймає до уваги розрахунок позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.09.2021 року по 27.09.2021 року, оскільки у такому взято розмір середньоденної заробітної плати у сумі 333,46 грн. з урахуванням ПДФО і ВЗ.

Водночас, суд приймає розрахунок середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.09.2021 року по 27.09.2021 року поданий відповідачем як правильний, згідно якого даний середній заробіток становить 4185,75 грн. /279,05х15/

Згідно відомостей із Листа №3501-06/219 від 12.08.2020 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів за період з 28.09.2021 року по 01.12.2021 року /день ухвалення рішення суду/ складає 46 днів.

Таким чином, на день ухвалення рішення фактична заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед ОСОБА_1 становить 12836 грн. 30 коп.

Разом з тим, з урахуванням висновків Великої палати Верховного суду, викладених в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі, проте це не виключає відповідальність відповідача за своєчасну виплату заробітку, суд вважає доцільним стягнути розмір середнього заробітку у сумі 4000,00 гривень, що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підставні, частково визнані відповідачем, а тому, враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішити згідно із ст. 141 ЦПК України.

Так, із відповідача слід стягнути на користь позивача 908,00 гривень понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду.

Крім цього, із відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за позовні вимогипро стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст. 44, 47, 83, 116, 117 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» /п/р НОМЕР_1 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, , ІПН: 31, м. Львів, вул. Патона, 1/ на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / заборгованість по виплаті заробітної плати за період з квітня по вересень 2021 року у сумі 7545 /сім тисяч п`ятсот сорок п`ять/ гривень 83 копійки без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України; вихідну допомогу у сумі 3918 /три тисячі дев`ятсот вісімнадцять/ гривень 27 копійок без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України; компенсацію за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 1116 /одна тисяча сто шістнадцять/ гривень 20 копійок; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2021 року по 01.12.2021 року у розмірі 4000,00 /чотири тисячі/ гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, а всього 16580 гривень 30 копійок.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» /п/р НОМЕР_1 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, , ІПН: 31, м. Львів, вул. Патона, 1/ на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / судові витрати в розмірі 908,00 гривень.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» /п/р НОМЕР_1 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, , ІПН: 31, м. Львів, вул. Патона, 1/ на користь держави 908,00 гривень судового збору.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 01 грудня 2021 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.