Справа № 939/2831/21
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2021 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою та просила в порядку забезпечення позову про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, який вона має намір подати до ОСОБА_2 , накласти арешт на транспортні засоби, які зареєстровані на ОСОБА_2 , а саме: - Volkswagen Transporter, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; - Toyota Land Cruizer 4.7, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; - Toyota Land Cruizer Prado, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , заборонивши вчиняти дії щодо відчуження вказаних транспортних засобів.

Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не визнає спільною сумісною власністю подружжя зазначені транспортні засоби, які були набуті ними за час перебування у шлюбі, та заперечує щодо виплати їй ( ОСОБА_1 ) грошової компенсації вартості частки транспортних засобів. Крім того, ОСОБА_2 має намір продати вказані транспортні засоби, оскільки вважає, що вони є його особистою власністю і тільки він має право на розпорядження та користування ними.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки заявником не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували викладені у заяві обставини (належність на даний час спірного майна ОСОБА_2 ), а також свідчили б про існування ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, то підстав для застосування зазначених ОСОБА_1 заходів забезпечення позову не вбачається, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити. При цьому суд не приймає до уваги посилання заявника на те, що ОСОБА_2 має намір продати спірне майно, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження наведеного.

Керуючись ст. 149, 151, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складений 01 грудня 2021 року.

СуддяМ. Герасименко