Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 328/2439/17

провадження № 61-12746 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

треті особи: ОСОБА_5 , публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року у складі судді Курдюкова В. М., додаткове рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року у складі судді Андрущенка О. Ю. та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2020 року у складі суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 1995 року між нею та ОСОБА_6 укладено шлюб у міськвідділі реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області, про що зроблено актовий запис за № 325. Після укладання шлюбу вона із ОСОБА_6 жили однією сім`єю в їхньому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство.

24 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, про що було зроблено актовий запис № 39 та видано відповідно свідоцтво про розірвання шлюбу. Незважаючи не офіційне розірвання шлюбу вони продовжували спільно проживати за вищезазначеною адресою та вести спільне господарство. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ними було набуто за спільні кошти подружжя майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишній чоловік ОСОБА_7 раптово помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вказаного майна. Спадкоємцями першої черги після чоловіка є відповідачі: діти спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також батьки спадкодавця - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Відповідачі не визнають ту обставину, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та не визнають за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна відповідно.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0625 га, розташованої на території АДРЕСА_1 , яка передавалась у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на підставі рішення виконкому Токмацької міської ради від 24 грудня 1999 року № 301/18; право власності на 1/2 частину земельної ділянки, 0,0682 га, розташованої на території м. Токмак, кооператив «Таврійський», яка передавалась у власність для садівництва на підставі рішення виконкому Токмацької міської ради від 24 грудня 1999 року № 301/18; право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, літ. Б-1, загальною площею 203,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; право власності на 1/4 частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; право власності на 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,1689 га, кадастровий номер :01:039:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; право власності на 1/2 частину автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 ; право власності на 1/2 частину автомобіля Fiat Ducato, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 ; право власності на 1/2 частину автомобіля Citroen Jumper, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення від 15 серпня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/4 частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,1689 га, кадастровий номер :01:039:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 ; 1/2 частину автомобіля Fiat Ducato, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 ; 1/2 частину автомобіля Citroen Jumper, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , кузов НОМЕР_5 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, загальною площею 229,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1689 га, кадастровий номер :01:039:0033, розташованої за тією ж адресою, померлий чоловік позивача ОСОБА_6 набув під час шлюбу з позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2001 року, а тому вказане нерухоме майно є спільною власністю подружжя.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину транспортних засобів, суд першої виходив із з того, що вони були придбані під час шлюбу, а тому відповідно до презумпції, встановленої статтею 60 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, це майно є спільною власністю подружжя, згідно з частиною першою статті 70 СК України позивач має право на половину цього майна.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно було набуте ОСОБА_6 до шлюбу, є його особистою власністю та не може буди визнано спільною власністю подружжя.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення від 15 серпня 2018 року, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 залишено без задоволення. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року, та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року залишено без змін.

У травні 2020 року відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року та додаткове рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення від 15 серпня 2018 року, залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що наданими сторонами доказами підтверджено, що 1/2 частина нежитлової будівлі, загальною площею 229,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1689 га, кадастровий номер :01:039:0033, розташованої за тією ж адресою, померлий чоловік позивача ОСОБА_6 набув під час шлюбу з позивачем шляхом оплатної приватизації комунальної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2001 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що це майно є спільною власністю подружжя. Транспортні засоби, які є предметом позову, були придбані ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з позивачем, тому є правильними висновки суду першої інстанції про те, що відповідно до презумпції, встановленої статтею 60 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, це майно є спільною власністю подружжя, згідно з частиною першою статті 70 СК України позивач має право на половину цього майна.

ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами, що спірне майно, виділене позивачу на підставі рішення суду першої інстанції, не є спільною сумісною власністю подружжя, а придбане за власні кошти померлого ОСОБА_6 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року, та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2020 року скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що 1/2 частина нежитлової будівлі, загальною площею 229,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та 1/2 частина земельної ділянки, площею 0,1689 га, кадастровий номер :01:039:0033, розташованої за тією ж адресою, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу вказаного майна розрахунки за придбаний об`єкт приватизації здійснюються покупцем ОСОБА_6 шляхом безготівкового перерахунку власних коштів зі свого рахунку, крім того вказане майно використовувалось у підприємницькій діяльності ОСОБА_6 . Доказів на підтвердження того, що позивач брала участь у витратах на придбання цього майна, не надано. Вважав, що судами попередніх інстанції при розгляді справи порушено предметну та суб`єктну юрисдикцію, оскільки спірне майно придбане одним із подружжя - ОСОБА_6 , як фізичною особою підприємцем з метою здійснення підприємницької діяльності і використовувалось у підприємницькій діяльності.

Додаткове рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року прийнято неповноважним складом суду, оскільки ухвалено суддею, який не приймав участі у розгляді справи по суті.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 328/2439/17 із Токмацького районного суду Запорізької області.

У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

У грудні 2020 року та у січні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли заяви про відмову від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Заявник зазначає, що на підставі статей 206, 408 ЦПК України відмовляється від позову у зв`язку з мирним врегулюванням спору.

Позиція та висновки Верховного Суду

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про відмову від позову, колегія суддів дійшла такого висновку.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частин першої та частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

У заяві ОСОБА_1 зазначено, що наслідки відмови від позову і закриття провадження у справі позивачу відомі та зрозумілі.

Статтею 408 ЦПК України визначено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

На підставі викладеного, у зв`язку з поданням позивачем ОСОБА_1 заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, суд касаційної інстанції приймає відмову позивача від позову, визнає нечинними рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року, додаткове рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2020 року і закриває провадження у справі.

Керуючись статтями 206, 255, 408, 409 ЦПК ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Визнати нечинними рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року, додаткове рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2020 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара