Справа № 325/1070/20
провадження № 2/325/12/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Діденка Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кириченка Л.О.,

третьої особи: ОСОБА_2 і його представника адвоката Левадного О.І.,

представника третьої особи адвоката Медвідь Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, треті особи на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

14 серпня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кириченко Л.О., звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсними з моменту видання наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: № ЗП 147154 від 25.09.2006 року, № ЯГ 710410 від 30.08.2007 року, № 147615, № ЯГ 710411 від 30.08.2007 року; скасувати державну реєстрацію відповідних земельних ділянок; покласти на відповідачів судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 19 серпня 2003 року ОСОБА_1 шляхом укладання договору дарування земельних ділянок набула право власності на земельну ділянку площею 0,35 та, розташовану на території Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, передану для ведення особистого селянського господарства. Позивачем було зареєстровано вказану земельну ділянку з кадастровим номером 0:04:030:0005 та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП №038903 від 27 січня 2004 року. В квітні 2020 року за допомогою Публічної кадастрової карти України позивачем було встановлено, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0:04:030:0005, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №038903 мало би належати їй, насправді зареєстроване за ОСОБА_6 , а сама земельна ділянка знаходиться за іншою адресою та має іншу площу. Згідно із відповіддю, наданою Приазовським районним відділом Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, за позивачем зареєстровано технічну документацію на земельну ділянку площею 0,35 га за кадастровим номером :04:030:0003. Кадастровий номер, який вказаний у державному акті ЗП №038903 від 27.01.2004 року помилково вписаний у вказаний державний акт. 20.07.2020 року позивачем до Приазовського районного відділу Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області було подано заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:030:0003. У внесенні відомостей до Державного земельного кадастру Позивачу було відмовлено на підставі того, що межі земельної ділянки кадастровий номер :04:030:0003 мають перетин з низкою інших земельних ділянок, а саме: 1) :04:030:0033, площа співпадає на 8.0103%, земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 25.07.2006 року, документ, що посвідчує право - державний акт ЯГ 710410 від 30.08.2007 року; 2) :04:030:0026, площа співпадає на 3,9577%, земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі цивільно-правового договору від 18.05.2006 року, документ, що посвідчує право - державний акт ЗП 147154 від 25.09.2006 року; 3) :04:030:0027, площа співпадає на 21,5912%, земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі цивільно-правового договору від 12.05.2006 року, документ, що посвідчує право -державний акт ЗП 147615; 4) :04:030:0035, площа співпадає на 3,7544%, земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_3 , на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 05.04.2006 року, документ, що посвідчує право -державний акт ЯГ 710411 від 30.08.2007 року. Згідно даних Державного земельного кадастру всі правочини, що стали підставою для виникнення права власності на земельні ділянки, що мають перетини із земельною ділянкою, належною позивачу, були вчинені після 27 січня 2004 року, всі державні акти, що посвідчують права власності на вказані земельні ділянки були видані також після 27 січня 2004 року, тобто після виникнення права власності позивача на вказану земельну ділянку, тому є такими, що порушують право власності позивача. Таким чином, на думку позивача, наявні достатні підстави для визнання перелічених державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними з моменту їх видання та застосування наслідків недійсності правочинів у вигляді скасування державної реєстрації вказаних земельних ділянок.

18.08.2020 року ухвалою судді Приазовського районного суду Запорізької області Діденка Є.В. відкрите загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 вересня 2020 року; витребувано в Приазовському районному відділі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області копії технічної документації зі складання державних актів на прав власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:030:0003; :04:030:0033; :04:030:0026; :04:030:0027; :04:030:0035.

07.09.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від представника за довіреністю Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Немченко Т.М. У відзиві зазначила, що Головне управління не визнає позовних вимог, та просить відмовити у їх задоволенні. Наголосила, що територіальні органи Держгеокадастру України здійснюють свої повноваження у сфері регулювання земельних відносин лише у межах повноважень та у спосіб, що встановлені відповідними нормами чинного законодавства. Так, ОСОБА_1 звернулася до Відділу у Приазовському районі Головного правління Держгеокадастру у Запорізькій області про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-020) разом з доданими до неї документами. За результатами розгляду вищевказаної заяви та доданої до неї документації із землеустрою, Державним кадастровим регістратором Відділу у Приазовському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області прийнято рішення № РВ-020 від 20.07.2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру. Так, керуючись Порядком ведення Державного земельного кадастру відмову обґрунтовано такими підставами: електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Кожна з дій відповідача, яка була вчинена ним під час розгляду заяви позивача стосовно внесення відомостей щодо реєстрації земельної ділянки, передбачена конкретними нормами діючих нормативно-правових актів та узгоджується з імперативною нормою, викладеною у частині другій статті 19 Конституції України.

10.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву третьої особи ОСОБА_3 , в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати до позову ОСОБА_1 строк позовної давності. Свою позицію обґрунтовує тим, що у відповідності до акту встановлення меж ділянки в натурі від 25.12.2006 року вказані в натурі межі земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , їй, ОСОБА_3 , як землевласнику, проведено встановлення та закріплення на місцевості меж земельної ділянки. Загальна площа ділянки складає 0, 1000 га, в т.ч. для обслуговування житлового будинку під забудовами - 0,1000 га. Ніяких зауважень з боку зацікавлених осіб при встановлені меж в натурі не надходило. В період 2015 - 2016 років на її усне звернення до сільської ради з питанням щодо правомірності вириття траншеї громадянкою ОСОБА_1 по периметру своєї ділянки, був здійснений виїзд землевпорядника, яким було зроблено обмір земельної ділянки ОСОБА_3 в її присутності та в присутності ОСОБА_1 . В результаті обміру з`ясовано, що від траншеї, яка виступає (зі слів і ОСОБА_1 , суміжною земельною ділянкою та візуальною межею з іншої сторони ділянки (лінія електропередач) розміри не відповідають даним Державного акту. Тобто, про факт порушення меж земельних ділянок, які межують із земелькою ділянкою ОСОБА_1 , позивачці було відомо ще в 2015-2016 роках. Таким чином до даних правовідносин повинний бути застосований строк позовної давності. Крім того, зазначає, що за змістом ст. 152 ЗК України визнання недійсним державного акту на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа, не передбачене зазначеною нормою.

18.09.2020 року від представника позивача адвоката Кириченка Л.О. до суду надійшла відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру, в якій він зазначив, що на підтвердження своїх повноважень представник відповідача - ОСОБА_7 надала до суду копію довіреності з якої вбачається, що вона не є адвокатом, а працює в.о. начальника Приазовського відділу Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області. Тобто остання не надала достатніх доказів того, що вона уповноважена діяти від імені Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, отже аргументи, викладені в її відзиві не можуть братися до уваги при розгляді справи. Також вказав, що у відзиві представник відповідача наводить правові підстави, згідно яких державним реєстратором було прийнято рішення №РВ-020 від 20.07.2020 року про відмову внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Вважає, що вказані обставини жодним чином не пов`язані з предметом позову. Усі заперечення представника відповідача ґрунтуються виключно на положеннях законодавства, які не існували на момент спірних правовідносин, а відтак не можуть братися до уваги при розгляді справи в силу приписів ст.58 Конституції України.

22.09.2020 року адвокат Кириченко Л.О. надав суду відповідь на пояснення третьої особи ОСОБА_3 , у яких вказав, що вважає відповідь Степанівської Першої сільської ради від 07.09.2020 року за вих. №448, яка додана до пояснень ОСОБА_3 , недопустимим та недостовірним доказом та просить не брати його до уваги при розгляді справи. У цій справі ОСОБА_3 є третьою особою, відтак її заява не може бути підставою для застосування судом строків позовної давності та настання відповідних процесуальних наслідків. Також зазначив, що достовірну інформацію щодо характеру порушення своїх прав позивач отримала лише 20.07.2020 року, отримавши рішення про відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру. До вказаної дати вона не знала і не могла знати про порушення свого права, а також про механізм та суть такого порушення.

08.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву третьої особи ОСОБА_2 , в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати до позову ОСОБА_1 строк позовної давності. Стверджує, що ОСОБА_1 знала про межі його земельної ділянки ще з 2006 року, про що свідчить її підпис на акті встановлення землевласнику ОСОБА_2 меж земельної ділянки, площею 0.1000 га, в т.ч. для обслуговування житлового будинку під забудовами - 0,1000 га, яка знаходиться в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , від 25.12.2006 року. Тому твердження позивача ОСОБА_1 про те що вона не знала про фактичні межі його земельної ділянки спростовується вищенаведеним актом, який датований 2006 роком. Зазначає, що отримання ним у власність земельної ділянки з кадастровим № :04:030:0033 відбулося на законних підставах та у встановленому на той час законодавством порядку. Земельна ділянка, яка на теперішній час знаходиться у власності ОСОБА_1 була сформована значно пізніше земельної ділянки, яка на теперішній час знаходиться у власності ОСОБА_4 , тому твердження позивача про те, що її сусіди отримали земельні ділянки внаслідок приватизації та пізніше за неї, не відповідають фактичним обставинам. Спір про межі належної ОСОБА_2 земельної ділянки фактично виник між позивачем ОСОБА_1 та ним ще у 2016 році. Крім того, у січні 2016 року, він направив до Департаменту архітектурно - будівельної інспекції у Запорізькій області повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт. Отже, з січня 2016 року відбувалося будівництво житлового будинку розташованого на земельній ділянці, яка належить йому. Таким чином, позивачка не могла не знати про порушення її прав та законних інтересів у 2015 -2016 роках. Відтак, строк на право звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу позивачем ОСОБА_1 було пропущено, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Крім того, відсутність технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0003 спростовує доводи позивача, що його земельна ділянка має кадастровий номер :04:030:0003. Більш того, технічна документація виконана на ім`я ОСОБА_8 зроблена набагато пізніше ніж технічна документація на ім`я ОСОБА_1 . Отже, припускає, що саме для земельної ділянки ОСОБА_8 було помилково присвоєно кадастровий номер :04:030:0005. Таким чином є неможливим розгляд даної цивільної справи до усунення вищевикладених розбіжностей. У зв`язку з чим, позовна заява подана гр. ОСОБА_1 передчасно. Також зазначає, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 мають бути відповідачами по справі, оскільки вирішується питання про їх права та обов`язки. В той же час, у позовній заяві відсутні будь-які позовні вимоги які б стосувалися Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, а також Степанівської першої сільської ради, а отже такі організації, відповідно до норм діючого ЦПК України, не можуть бути відповідачами.

15.10.2020 року адвокат Кириченко Л.О. надав суду відповідь на пояснення третьої особи ОСОБА_2 , у яких посилався на ті ж підстави, що викладені у відповіді на пояснення ОСОБА_3 щодо строків позовної давності. Щодо вимог третьої особи визнати його та інших третіх осіб відповідачами по справі, стверджує, що оскільки видача оспорюваних державних актів знаходилася у виключній компетенції ГУ Держгеокадастру та сільської ради, то жодна з третіх осіб не порушувала прав позивача, відтак треті особи не можуть бути відповідачами в даній справі. Не відповідає дійсності твердження ОСОБА_2 , що спір за землю між ним та позивачем триває з 2015 року. Спір між ними щодо права власності на належні їм земельні ділянки або з будь-яких інших питань відсутній.

Ухвалою суду від 15.10.2020 року витребувано у Відділу у Приазовському районі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області: 1) копії технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:030:0026; 2) оригінал Акту встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 , кадастровий номер :04:030:0033; 3)оригінал Акту встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 , кадастровий номер :04:030:0035. Також зобов`язано ГУ Держгеокадастр у Запорізькій області надати суду документи на підтвердження повноважень представника в.о. начальника Відділу у Приазовському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області Т. Немченко (в порядку самопредставництва, а саме: витяги з локальних трудових актів, чи інші документи, якими передбачені повноваження начальника Відділу діяти від імені Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області).

16.10.2020 року до суду від представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Медвідь Є.М. надійшли пояснення щодо відповіді на відзив позивача від 18.09.2020 року. В них зазначено, що при вирішенні питання щодо правомірності вириття траншеї громадянкою ОСОБА_1 по периметру своєї ділянки, ОСОБА_3 було здійснено усне звернення до сільської ради. Факт звернення підтверджується наданою відповіддю органу сільської ради, яка була додана до відзиву на позовну заяву. Отже її звернення до сільської ради було розглянуто об`єктивно, всебічно і вчасно з дотриманням вимог ЗУ «Про звернення громадян».

02.11.2020 року до суду на виконання ухвали від 15.10.2020 року було надано відзив за підписом представника за довіреністю Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Гурильова А.С. разом з документами, що підтверджують його повноваження. Зміст цього відзиву ідентичний тому, який надійшов до суду 07.09.2020 року за підписом ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 03.11.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_9 задоволено, у справі призначено почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

14.12.2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 1563-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 325/1070/20. Ухвалою суду від 16.12.2020 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.01.2021 року.

11.01.2021 року ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі правонаступника відповідача ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області Державної служби України з питань геодезії, картографії і кадастру (м. Київ). Також ухвалою суду від 11.01.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання на 26.01.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених у них підстав. Пояснила, що між нею і її сусідами (третіми особами у справі) ніколи не було спорів щодо меж земельних ділянок, і лише коли їй відмовили у реєстрації земельної ділянки у ДЗК, вона дізналась, що є перетин між земельними ділянками.

Представник позивача адвокат Кириченко Л.О., підтримав позов з викладених у ньому підстав, зокрема пояснив, що факт перетину меж між земельними ділянками підтверджується рішенням реєстратора про відмову у внесенні відомостей про земельну ділянку до ДЗК. Право власності третіх осіб у справі на їх земельні ділянки позивач не оспорює. Зазначив, що перетин меж існує лише документально через неправильні координати, а на місцевості спору щодо меж між земельними ділянками не існує.

Відповідач ГУ Держгеокадастр у Запорізькій області в судове засідання уповноваженого представника не направили, про дату, час та місце засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника ГУ Держгеокадастр, рішення просять винести на розсуд суду (Т.1, а.с. 80).

Відповідач Олександрівська сільська рада (яка є правонаступником Степанівської Першої сільської ради у зв`язку з об`єднанням територіальних громад) в судове засідання уповноваженого представника не направили, про дату, час та місце засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки. 11.01.2021 року від голови Олександрівської сільської ради Попової Н.І. надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без участі представника сільської ради, проти позову не заперечує, просить винести рішення на розсуд суду (Т.3, а.с. ??). Також, в матеріалах справи наявна заява від голови Степанівської Першої сільської ради Смоляченко В.В., в якій він просить розглянути справу без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує (Т.1, а.с. 78).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибула. Її представник адвокат Медвідь Є.М. в судовому засіданні позов не визнав, наполягав на застосуванні позовної давності і на не підтвердженні факту перетину меж між земельними ділянками. Також, зазначив, що позивач обрав неправильний спосіб захисту.

Третя особа ОСОБА_2 і його представник - адвокат Левадний О.І. в судовому засіданні позов не визнали, наполягали на недоведеності факту перетину меж між земельними ділянками, що пов`язано з тим, що землевпорядна документація розроблялась позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0005, а потім кадастровий номер було змінено на :04:030:0003. Також просив застосувати позовну давність, оскільки суперечки щодо меж земельної ділянки між позивачем і третьою особою почались ще в 2016 році. Крім того, наполягав на тому, що треті особи у справі повинні бути відповідачами, але позивач їх у якості відповідачів не залучив.

Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв про розгляд справи без їх участі або письмових пояснень щодо позову не подавали.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи.

19.08.2003 року позивач ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:030:0005 на підставі договору дарування від 19.08.2003 року (а.с. 23 Т.1).

27.01.2004 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:030:0005 (а.с. 24 Т.1).

Згідно з листом відділу у Приазовському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.05.2020 року на адвокатський запит (а.с. 26 Т.1), згідно бази даних місцевого архіву відділу за ОСОБА_1 зареєстрована технічна документація на земельну ділянку площею 0,35 га з кадастровим номером :04:030:0003. Кадастровий номер, який вказаний у державному акті ЗП № 038903 від 27.01.2004 року, і зареєстрований за ОСОБА_10 , помилково вписаний у вищевказаний державний акт. За кадастровим номером :04:030:0005 зареєстрована земельна ділянка площею 0,2502 га за ОСОБА_6 .

Рішенням державного кадастрового реєстратора № РВ-020 від 20.07.2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з таких підстав: 1) електронний документ не відповідає встановленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; 2) розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с. 27 Т.1).

У висновку щодо перевірки електронного документа зазначено про перетин ділянок з ділянкою :04:030:0033, площа співпадає на 8.0103%; з ділянкою :04:030:0026, площа співпадає на 3,9577%; з ділянкою :04:030:0027, площа співпадає на 21,5912%; з ділянкою :04:030:0035, площа співпадає на 3,7544% (а.с. 30 Т.1).

Згідно з витягами з Державного земельного кадастру від 03.08.2020, 28.04.2020 року (а.с. 36-55 Т.1):

1) земельна ділянка з кадастровим номером :04:030:0033, зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 25.07.2006 року, документ, що посвідчує право - державний акт ЯГ 710410 від 30.08.2007 року;

2) земельна ділянка з кадастровим номером :04:030:0026 зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі цивільно-правового договору від 18.05.2006 року, документ, що посвідчує право - державний акт ЗП 147154 від 25.09.2006 року;

3) земельна ділянка з кадастровим номером :04:030:0027 зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі цивільно-правового договору від 12.05.2006 року, документ, що посвідчує право -державний акт ЗП 147615;

4) земельна ділянка з кадастровим номером :04:030:0035 зареєстрована за ОСОБА_3 , на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 05.04.2006 року, документ, що посвідчує право -державний акт ЯГ 710411 від 30.08.2007 року.

Кожна із зазначених земельних ділянок, а також земельна ділянка позивача, має землевпорядну документацію, копії якої були витребувані судом (а.с. 80-177 Т.1, а.с. 189-211 Т.2). На першій сторінці технічного звіту щодо земельної ділянки позивача міститься виправлення останньої цифри кадастрового номера земельної ділянки (а.с. 81).

Згідно з листом Степанівської Першої сільської ради від 07.09.2020 року № 448 (а.с. 209 Т.1), в період 2015-2016 років до сільської ради в усній формі звернулась ОСОБА_3 та ОСОБА_11 (дружина ОСОБА_2 ) з питанням щодо правомірності вириття траншеї громадянкою ОСОБА_1 (зв слів) по периметру своєї ділянки. Землевпорядником було здійснено виїзд на місце суперечки, зроблено обмір земельної ділянки ОСОБА_1 і з`ясовано, що від траншеї, яка витупає за слів ОСОБА_1 , суміжною земельною ділянкою та візуальною межею з іншої сторони ділянки (лінія електропередач) розміри не відповідають державному акту.

Третя особа ОСОБА_2 здійснює забудову свої земельної ділянки, згідно з повідомленням про початок будівельних робіт від 18.01.2016 року (а.с. 67-68 Т.2).

Згідно з висновком експерта № 1563-20 від 09.12.2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, підписи, виконані від імені ОСОБА_1 та розміщені в графах «Суміжники» оригіналу Акту встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 від 25.12.2016 року, навпроти прізвища та ініціалів ОСОБА_1 та в оригіналі Акту встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 від 25.12.2006 року, навпроти прізвища та ініціалів ОСОБА_1 , виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

В судовому засіданні 26.01.2021 року свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є дружиною третьої особи у справі ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають поряд земельні ділянки. В 2015 році стосовно земельної ділянки ОСОБА_2 встановили межові знаки, а потім хтось їх прибрав, вважає, що це була ОСОБА_1 . Також, в 2016 році у них був конфлікт з ОСОБА_1 через вириття нею траншеї. Між ОСОБА_1 та третіми особами у справі після 2016 року постійно виникають суперечки щодо меж земельних ділянок.

В судовому засіданні 26.01.2021 року свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює за наймом на будівництві у ОСОБА_2 , навесні 2016 року відбувся конфлікт між ОСОБА_11 і працівником, якого найняла ОСОБА_1 для вириття траншеї. У ОСОБА_1 і ОСОБА_2 періодично виникали конфлікти через межі земельної ділянки, але сутність конфліктів йому невідома.

В судовому засіданні 26.01.2021 року свідок ОСОБА_13 пояснив, що у нього неприязні відносини з ОСОБА_1 . Йому відомо, що протягом останніх п`яти років між ОСОБА_1 та третіми особами у справі постійно виникають конфлікти, пов`язані з користуванням землею. У нього також були конфлікти з ОСОБА_1 .

Правовідносини сторін регулюються такими нормами права.

Статтею 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

На підставі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

В силу ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтями 79, 79-1 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення у позивачки права власності), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Частина 1 ст. 126 ЗК України в редакції Закону України від 05.07.2012 року № 5059-VI, яка є чинною і на даний час регламентує, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У частині 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

На підставі ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», надані наступні визначення понять:

державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статей 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 103 ЦПК України визначено, що однією з підстав для призначення у справі експертизи, є необхідність спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Доводи позовної заяви ґрунтуються на незаконності виданих третім особам у справі державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки вони перетинаються із земельною ділянкою позивачки, і у зв`язку з цим порушують її право власності.

Таким чином, у даній справі підлягає доведенню, зокрема, наявність накладення (перетину) земельних ділянок позивача ОСОБА_1 і третіх осіб у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , які такий факт заперечують.

На підтвердження факту перетину земельних ділянок позивач посилається на рішення державного кадастрового реєстратора № РВ-020 від 20.07.2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, зокрема, через перетин з іншими земельними ділянками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18) вказано, що «державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що для висновків про порушення права позивача мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у його власності, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази, зазвичай, можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 червня 2020 року в справі № 911/1480/18 вказано, що «офіційні дані Публічної кадастрової карти України дійсно можуть бути доказом у справі за умови їх відповідності наведеним вимогам статей 73, 76-79 ГПК, а саме, що на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, які входять в предмет доказування. Можливість суду самостійно на основі даних Публічної кадастрової карти України встановити факт саме накладення земельних ділянок по суті потребує, щоб такі спірні земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру та відображені на вказаній карті. При цьому, жодною із сторін не надано висновку з цих самих питань, однак, з`ясування відповідного питання має значення для визначення того, чи накладаються земельні ділянки ... Дослідження відповідної обставини дійсно потребує спеціальних знань. Крім того, у зв`язку з тим, що саме позивачем, як ініціатором судового провадження у даній справі, не надано доказів знаходження вказаних ділянок на території відповідача, а для з`ясування вказаної обставини суд дійшов висновку щодо необхідності призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи, місцевий суд мотивовано попередньо поклав судові витрати за проведення такої експертизи саме на позивача. Однак, судова експертиза була не проведена, оскільки позивачем не здійснено її оплату, хоча такий обов`язок покладався саме на відповідну особу».

У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 370/2351/16-ц, позивач, так само як і у цій справі, доводив наявність перетину меж земельних ділянок виключно рішенням державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей про земельну ділянку. Касаційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що «рішення державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру … винесені лише на підставі даних Державного земельного кадастру, без дослідження фактичного землекористування сторін та співставлення їх правоустановлюючих документів. Жодних графічних матеріалів до цих рішень не додано, що позбавляє можливості встановити наявність чи відсутність факту накладення земельних ділянок сторін та порушення їх землекористування».

Аналізуючи рішення державного кадастрового реєстратора у цій справі, суд зазначає, що таке рішення прийнято лише на підставі даних Державного земельного кадастру, без дослідження фактичного землекористування сторін, меж земельних ділянок та співставлення їх правоустановлюючих документів. Крім того, зі змісту зазначеного рішення неможливо встановити, стосовно якої саме земельної ділянки і з яким кадастровим номером воно прийнято.

Також, у висновку щодо перевірки електронного документа, який доданий до рішення (а.с. 30 Т.1), не зазначено, яка саме земельна ділянка і з яким кадастровим номером перетинається з іншими земельними ділянками. На викопіюванні з кадастрової карти графічно зображена лише одна земельна ділянка без зазначення її кадастрового номера, і відсутні будь-які відомості про перетин між земельними ділянками та які межі сусідніх земельних ділянок.

Таким чином, на переконання суду, рішення державного кадастрового реєстратора у цій справі не дає можливості достовірно встановити наявність чи відсутність факту накладення земельних ділянок учасників справи та порушення їх землекористування.

Будь-яких інших належних доказів, на підставі яких окремо чи у сукупності можливо було би встановити факт перетинання меж земельних ділянок, зокрема висновків земельної експертизи, позивачкою суду надано не було.

У підготовчому засіданні 03.11.2020 року, суд, сприяючи сторонам у реалізації їх процесуальних прав, роз`яснював позивачці і її представнику право на заявлення клопотання про призначення судової земельної експертизи для встановлення факту накладення земельних ділянок, проте представник позивачки відмовився заявляти таке клопотання через відсутність такої необхідності. Під час розгляду справи таких клопотань також заявлено не було.

За таких умов, саме позивач має нести негативні наслідки ненадання суду належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження заявлених обставин, і тому в задоволенні позову слід відмовити.

Аналізуючи висновок експерта № 1563-20 від 09.12.2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, суд зазначає, що таким висновком встановлено те, що підписи на Актах встановлення меж земельних ділянок в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Тобто, позивач не погоджувала вказаним особам межі землекористування.

Проте, відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, зокрема в межах предмета і підстав позову. Заявлені позовні вимоги не обґрунтовані фактом непогодження меж земельних ділянок позивачкою, а заявлені з інших підстав.

У зв`язку з цим, суд не може дати оцінку зазначеному висновку експерта в контексті доведення позовних вимог, оскільки позов такими підставами не обґрунтований.

Також, суд вважає за необхідне надати оцінку аргументам третіх осіб і позивача стосовно права третіх осіб на заявлення про застосування позовної давності.

Перш за все, суд зазначає, що частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що підставою для відмови у позові є сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відповідно до статей 43, 48, 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору за процесуальним статусом не є тотожними сторонам по справі, якими є лише позивач та відповідач.

Суд звертає увагу, що при поданні позову саме позивач визначив власників суміжних земельних ділянок третіми особами у справі, і суд самостійно не має права змінювати їх процесуальний статус.

Суд враховує, що позовні вимоги безпосередньо стосуються права власності цих осіб, а тому у такій ситуації вони повинні мати можливість ефективної реалізації своїх процесуальних прав в частині змагального судового процесу, і лише за таких умов можливий справедливий розгляд справи.

На цих підставах, та керуючись принципом пропорційності (ст. 11 ЦПК України), суд вважає, що треті особи у цій справі мають право заявляти про застосування строку позовної давності.

Проте, оскільки раніше суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю вимог, суд не вважає необхідним розглядати по суті доводи третіх осіб про сплив позовної давності.

В частині заперечень представників третіх осіб про те, що у позивачки відсутня землевпорядна документація на земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0003, оскільки вона розроблялась на земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0005, суд наголошує на тому, що з урахуванням позиції Відділу Держгеокадастру про помилковість кадастрового номера, присвоєного земельній ділянці позивачки, питання спростування відповідності землевпорядної документації земельній ділянці з кадастровим номером :04:030:0003 потребує спеціальних знань і може бути доведено лише висновком експерта, але таких клопотань від третіх осіб не надходило.

На підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Іншими учасниками справи судові витрати не заявлялись.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Повний текст рішення суду складено 05.02.2021 року.

Суддя Є.В. Діденко