ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №585/2946/20

Номер провадження 22-ц/816/1693/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Алфімова Віталія Віталійовича ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Менька Дмитра Дмитровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Євтюшенкової В.І. у м. Ромни Сумської області, повний текст якого було складено 06 вересня 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, третя особа: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року, який було розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2020 року. Відповідачем до укладення шлюбу 26 грудня 2005 року було придбано Ѕ частину житлового будинку загальною площею 66,6 кв.м, житловою площею 29,8 кв.м з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сарай шлакоблочний - Б, прибудова шлакоблочна - б, літня кухня цегляна - В, погріб цегляний - п-г, вбиральня цегляна - У, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2018 року виділено в натурі належну ОСОБА_2 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за нею право особистої приватної власності на сіни 2-1 площею 6,2 кв.м; кладову 2 площею 2,4 кв.м; кухню 3 площею 12,2 кв.м; житлову кімнату 4 площею 14,8 кв.м, та належні до нього будівлі та споруди: сарай шлакоблочний - Б, прибудову шлакоблочну - б, погріб цегляний - п/г, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що під час проживання у шлюбі з відповідачкою, ними, внаслідок спільних трудових та грошових затрат, було проведено поліпшення та добудови до житлового будинку, а саме: в житловому будинку "А" квартири АДРЕСА_2 приміщення №№2-2 та 2-3 здійснено заміна підлоги приміщення 2-3, заміна стіни 5,3 м та 2,3 м приміщення 2-3, утеплення стін пінополістиролом 5 см, заміна всіх вікон, заміна електрозабезпечення, влаштування оздоблення у всіх приміщеннях, влаштуванні відмостки, побудовано навіс "а3"; побудована нова прибудова "а2" квартири АДРЕСА_2 приміщення №2-1 - кухня, по старому фундаменту та стінах; у сараї "Б1" замінено покриття даху азбофанерою та зроблена нова підлога; побудована прибудова "б2"; побудована прибудова "б3"; побудований погріб "п1"; побудована огорожа № 1; влаштовано вимощення у дворі 49 кв.м з бордюром 19,7 м.п.; побудовано колодязь (свердловина 16,5 м.п.) з колодязем інженерних мереж та вигрібна яма об`ємом 4 м куб.; побудовано фундамент "ф-т" глибиною 1 метр.

Посилаючись на те, що унаслідок зазначених поліпшень та добудов вартість частини спірного домоволодіння істотно збільшилася, просив визнати за ним право спільної сумісної власності на майновий комплекс - квартиру АДРЕСА_2 площею 33,0 кв.м житлового будинку літ "А" з прибудовою "а2", навісом "а3", та належні до нього сарай "Б1" з погребом "п1", вбиральню "У", огорожу №1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право спільної сумісної власності на самочинно збудовані прибудову "б2", прибудову "б3", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити йому 1/2 частку із майна, що є у спільній сумісній власності - майнового комплексу - квартири АДРЕСА_3 , та належні до нього сарай "Б1" з погребом "п1", прибудову "б2", прибудову "б3", вбиральню "У", огорожу №1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , без реального виділення.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12000 грн витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки суду першої інстанції про те, що переобладнань та перебудов, внаслідок яких змінилася сама квартира, як об`єкт нерухомості не відбулося і об`ємно-планувальні характеристики квартири залишилися незмінними, суперечить фактичним обставина справи та висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі 214/6174/15-ц, від 13 липня 2020 року у справі №166/955/19, від 29 січня 2021 року у справі №161/14048/19.

Зазначає, що допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили проведення під час шлюбу ремонтних робіт та добудов у спірному домоволодінні, а також те, що до їх проведення, належний відповідачу будинок, перебував у занедбаному стані та фактично був непридатним для проживання.

Наголошує на тому, що заявлені ним в позові обставини, підтверджуються також технічними паспортами на домоволодіння та висновком експертного дослідження від 18 червня 2020 року за №92.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Менька Д.Д. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив його залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги без задоволення. Вказує на те, що позивачем не було надано належних допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира з надвірними будівлями та спорудами, за період перебування в шлюбі, істотно збільшилася у своїй цінності внаслідок його трудових або грошових затрат, оскільки поліпшення, на які посилається позивач, стосується лише поточного ремонту будинку та облаштування комунікацій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 17 липня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2020 року, що набрало законної сили 22 жовтня 2020 року (а.с. 9, 32-33).

До укладення шлюбу - 26 грудня 2005 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала 1/2 частину будинку з дерева, обкладеного цеглою, під літером-А, житлова проща будинку, частка якого відчужується становила 29,8 кв. м, загальна площа - 66,6 кв. м, з надвірними будівлями і спорудами: сарай шлакоблочний -Б, прибудова шлакоблочна - б, літня кухня цегляна - В, погріб цегляний - п-г, вбиральня цегляна -У, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до інвентаризаційних даних про домоволодіння АДРЕСА_1 , станом на 07 жовтня 2004 року, на земельній ділянці розташовані: будинок - літ. «А», сарай - літ. «Б», прибудова літ. «б», сарай літ. «Б-1», літня кухня - літ. «В», погріб - літ. «п/г», вбиральня літ. «У» (а.с. 11-13).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2018 року ОСОБА_2 виділено в натурі належну 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за нею право особистої приватної власності на сіни 2-1 площею 6,2 кв.м; кладову 2 площею 2,4 кв.м; кухню 3 площею 12,2 кв.м; житлову кімнату 4 площею 14,8 кв.м, та належні до нього будівлі та споруди: сарай шлакоблочний - Б, прибудову шлакоблочну - б, погріб цегляний - п/г, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_2 виділено в натурі та визнано за нею право особистої приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0964 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:078:0223, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту, що вказаний у висновку земельної-технічної експертизи № 54 від 19 листопада 2018 року та додатків №1, 2 до даної експертизи, з встановленням земельного сервітуту, відповідно до висновку даної експертизи (а.с.10).

08 травня 2020 року ПП «Роменекс-Л» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а, а2», сарай літ. «Б, Б1», прибудова літ. «б, б2, б3», погріб під «Б», літ. «п1», вбиральня літ. «У», огорожа « літ. № 1», погріб під «б» літ. «п», навіс «а3», фундамент «ф-т» (а.с. 14-16).

Згідно довідки-характеристики об`єкту нерухомого майна № 56 від 08 травня 2020 року за даними технічної інвентаризації від 08 травня 2020 року в АДРЕСА_1 , розташовані наступні споруди: житловий будинок (дерево обкладене цеглою), прибудова а (цегла), прибудова а-2 (цегла), навіс а-3 (металевий), фундамент ф-т (цегляний), сарай Б1 (шлакоблок), прибудова - б (шлакоблок), погріб під-Б (шлакобетон), сарай-Б (шлакоблок), прибудова -б-2 (цегла), прибудова б-3 (цегла), погріб під «Б» -п-1 (цегла), вбиральня «У» (цегла), огорожа «№1» (металопрофіль). Розмір жилої площі 30,1 кв.м, розмір загальної площі 64,0 кв. м. Літня кухня літ. «В», погріб літ. «п-г» - знесені. Прибудова літ. «62», прибудова літ. «63», фундамент літ. «ф-т» побудовані без дозволу на виконання будівельних робіт. Погріб літ. «п1», навіс літ. «аЗ», огорожа літ. «№1» - дозвіл не потрібний згідно постанови КМ України від 07.06.2017 р. № 406. Стара прибудова літ. «а1» - знесена, збудована нова літ. «а2» на тому самому місці і в тих самих розмірах - дозвіл не потрібний. Загальна та житлова площа змінилась за рахунок проведення ремонтних та оздоблюваних робіт - дозвіл не потрібний (а.с.17).

Відповідно до висновку експертного дослідження № 92 від 18 червня 2020 року, проведеного за замовленням ОСОБА_1 , ринкова вартість майнового комплексу - квартири АДРЕСА_4 на даний час складає 192000 грн 00 коп. У склад майнового комплексу входять: квартира АДРЕСА_2 площею 33,0 кв.м житлового будинку літ "А" з прибудовою "а2", навіс "аЗ", сарай "Б1" з погребом "п1" та прибудовою "62" і прибудовою "б3", вбиральня "У", огорожа №1, фундамент "ф-т", вимощення в дворі 49 кв.м з бордюром 19,7 м.п., вигрібна яма 4 м. куб., свердловина 16,5 м.п. з колодязем інженерних мереж разом із земельною ділянкою 0,0482 га. Ринкова вартість майнового комплексу - квартири АДРЕСА_4 в наслідок виконаних поліпшень збільшилася з 89000 грн 00 коп. (вартість до поліпшень) до 192000 грн 00 коп. (вартість після поліпшень) на суму 103000 грн 00 коп. (приріст ринкової вартості) або в 2,16 рази або на 116%. Частка виконаних поліпшень у вартості майнового комплексу - квартири АДРЕСА_4 складає 63,09%, що в правильних дробах дорівнює 63/100. Ринкова вартість поліпшень, виконаних в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_5 , складає 121133 грн 00 коп. Виконані ремонтно-будівельні роботи є істотними поліпшеннями (а.с.18-31).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дослідженими по справі доказами було встановлено, що фактично були проведені ремонтні та оздоблювальні роботи, які є невід`ємною частиною спірної квартири та не є окремими об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому вони розподілу не підлягають. Будь-яких переобладнань та перебудов, внаслідок яких змінилася сама належна відповідачу квартира, як об`єкт нерухомості, також не відбулося. Об`ємно-планувальні характеристики спірної квартири, її площа, залишилися незмінними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Зокрема, згідно зі ч.ч. 1, 7 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

Зазначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши на їх підставі обставини справи, судом першої інстанції не було встановлено підстав для визнання належної відповідачу квартири з надвірними будівлями та спорудами об`єктом спільної сумісної власності, оскільки значних перетворень сам об`єкт нерухомого майно не зазнав. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження істотного збільшення вартості спірного нерухомого майна за час перебування сторін у шлюбі.

Так, відхиляючи як доказ наданий позивачем висновок експертного дослідження №92 від 18 червня 2020 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наведений експертом перелік робіт не можна віднести до таких, що свідчать про істотне збільшення спірного нерухомого майна як об`єкта, суттєву зміну його якісних характеристик, оскільки зазначені роботи, зокрема по будинку, відносяться до поточного ремонту та облаштування комунікацій. Сторони та допитані під час розгляду справи в суді першої інстанції свідки підтвердили, що ні конфігурація фундаменту, ні несучі конструкції будинку не змінились. Крім того, до складу поліпшень експерт включив самочинні будівлі і споруди, які оцінці не підлягають.

Жодних доводів на спростування таких висновків суду позивачем в апеляційній скарзі не наведено.

Тим більш, визначена експертом вартість належного відповідачу спірного нерухомого майна, до проведення переобладнань та перепланувань в сумі 89000 грн, на переконання колегії суддів, не можна вважати малозначною в порівнянні із вартістю цього майна після проведених ремонтних робіт 192000 грн.

Зміна загальної площі у квартирі АДРЕСА_2 , на які посилається позивач, відбулося в результаті проведених переобладнань та перепланувань у ній. Прибудова позначена під літ «а2», в якій розміщено кухню, не можна вважати новозбудованою, оскільки її було переобладнано з коридору, позначений під літ «а1», що існував на час придбання частини домоволодіння ОСОБА_2 .

Таким чином, з огляду на те, що значних перетворень сама квартира АДРЕСА_4 не зазнала, а здійснені перетворення не можна вважати такими, що істотно збільшили вартість цього майна, тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правих підстав для визнання за позивачем права сумісної власності на це майно, в порядку ст. 62 СК України.

Посилання позивача у доводах апеляційної скарги на правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 13 липня 2020 року у справі №166/955/19 та від 29 січня 2021 року у справі №161/14048/19, є безпідставними, оскільки у цих судових справах спір виник з приводу поділу майна придбаного під час шлюбу та не містять висновків щодо застосування ст. 62 СК України.

Слід зазначити також, позивач не позбавлений можливості звернутися до ОСОБА_2 із вимогою грошової компенсації затрат, понесених ним у проведенні ремонтних робіт спірного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 1 грудня 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук