ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9152/21 Справа № 182/5898/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції,в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 202о року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що 09 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачем не склалося і через деякий час шлюбні відносини були припиненні.

Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року було ухвалено рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від доходу та аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від доходу до досягнення дитиною трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 липня 2017 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між ними офіційно було розірвано.

20 лютого 2020 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На сьогоднішній день він проживає разом з дитиною та ОСОБА_4 і веде з ними спільне господарство.

Оскільки вони мають різні погляди на утримання дитини, 18 серпня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

16 вересня 2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на користь ОСОБА_4 . Судовий наказ передано до Нікопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та зареєстрований в автоматизованій системі виконавчих проваджень за №63123646.

Він намагається вчасно, справно, добровільно та у зазначений строк сплачувати аліменти, але їх розмір є занадто великим. Тобто, в даному випадку, за виконавчими листами з нього стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 (1/4+1/4) частини, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Ця ситуація, яка склалась, становить для нього важке матеріальне навантаження, так як на його утриманні знаходиться дружина та син, яких він також матеріально забезпечує.

Сплата аліментів в розмірі 1/2 частини від його заробітної плати може призвести до виникнення заборгованості за виконавчими провадженнями по сплаті аліментів, що в подальшому також призведе до обмеження його прав у вигляді арешту майна (коштів), тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, обмеження керування транспортними засобами.

Таким чином, враховуючи вище викладенні обставини, просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/4291/16-ц від 20 жовтня 2016 року на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частину від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволені.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №182/4291/16-ц від 20 жовтня 2016 року, на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/6 частину від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

При цьому, скаржник посилається на те, що народження у відповідача сина ОСОБА_5 без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Вказані доводи викладені у висновках, викладених у Постановах Верховного суду від 28.05.2021 по справі №715/2073/20, №565/3071/19 від 16.09.2020.

Відповідач, посилаючись на відомості про доходи ОСОБА_1 вказує, що він отримує велику заробітну плату у розмірі понад 20 тисяч гривень, про що їй відомо з отримуваних аліментів, вважає, що матеріальний стан позивача постійно покращується, однак суд першої інстанції проігнорував дані обставини та не надав їм належної правової оцінки. Окрім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та власником автомобіля «Мітсубісі».

Відповідач вважає, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, вважає, що визначення розміру аліментів на утримання її малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 ч. призведе до порушення справедливого балансу між правами та інтересами її сина з правами та інтересами малолітнього сина позивача від іншого шлюбу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

26 листопада 2021 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримує та просить їх задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог про зменшення розміру аліментів в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шашликова Д.Г., який заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить актовий запис №599, складений 21 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6).

Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 від доходу та аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 доходу до досягнення дитиною трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було розірвано, при цьому, ОСОБА_1 20 лютого 2020 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджено актовим записом №64, складеним 20 лютого 2020 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.11).

Від шлюбу з ОСОБА_4 мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено актовим записом №483, складеним 12 серпня 2021 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.12).

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2020 року, з ОСОБА_1 , на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року, стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.13).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог на підставі досліджених доказів, виходив з того, що звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом об`єктивно не може свідчити про умисне ухилення від батьківського обов`язку матеріально утримувати свою дитину, позивачем надано достатні підстави, для зміни розміру аліментів. Суд, з урахуванням фактичних обставин справи, визнав аргументи обґрунтованими та зменшив розмір аліментних зобов`язань позивача з 1/4 частини всіх доходів до 1/6 частини, що відповідатиме інтересам відповідача та дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не призведе позивача в скрутне положення ані при забезпеченні своїх потреб, ані при забезпеченні матеріальної підтримки дитини.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами ОСОБА_2 , викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі

№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з ОСОБА_4 має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання, якого сплачує дружині аліменти за судовим наказом від 16 вересня 2020 року в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), при цьому за двома виконавчими провадження з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі Ѕ ч. його заробітку (по ј ч. на кожну дитину), що суперечить нормам ст.161 ЦПК України, де вказано, що розмір аліментів на двох дітей становить одну третину заробітку (доходу), що спричиняє йому тяжке матеріальне навантаження.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем підтверджено погіршення його майнового стану, що пов`язано не тільки зі зміною його сімейного стану, а із стягненням за судовим наказом аліментів на другу дитину, також в розмірі ј частини його заробітку, що разом становить половину його заробітної плати, що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки Ѕ частина заробітку (доходу) платника аліментів присуджується на трьох і більше дітей (ч.5 ст.183 СК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: