Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 628/2120/20

провадження № 61-19024св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - лікар-психіатр поліклінічного відділення відокремленого підрозділу «Куп`янська центральна міська лікарня» комунального некомерційного підприємства «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради Харківської області ОСОБА_3,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу лікаря-психіатра поліклінічного відділення відокремленого підрозділу «Куп`янська центральна міська лікарня» комунального некомерційного підприємства «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради Харківської області ОСОБА_3 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Гетьман Л. В., присяжних Голуб Г. М., Краснокутської О. П., від 10 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., від 18 листопада 2020 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року лікар-психіатр поліклінічного відділення відокремленого підрозділу «Куп`янська центральна міська лікарня» комунального некомерційного підприємства «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради Харківської області (далі - Куп`янська центральна міська лікарня) ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає у будинку АДРЕСА_1 , до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1» (далі - Обласна психіатрична лікарня) для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Заява мотивована тим, що до кабінету лікаря-психіатра поліклінічного відділення Куп`янської центральної міської лікарнінадійшла інформація від родича, сімейного лікаря, голови квартального комітету, лікаря-психотерапевта про неадекватну, суспільно небезпечну поведінку, неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, громадянки ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 . Лікар-психіатр вказував, що за останній час психічне здоров`я і соматичний стан ОСОБА_1 різко погіршилися, вона схудла, не контактна з оточуючими, не виходить зі свого помешкання, відмовляється від їжі, не підтримує зв`язки з родичами, замкнулася у собі, залишила роботу. Її поведінка становить небезпеку для неї й оточуючих, а її психічний стан, депресія, відмова від їжі, дратівливість, негативізм, галюцинаторно-маячна симптоматика стали більш виразними.

У заяві вказано, що раніше ОСОБА_1 лікарем-психіатром не оглядалася й амбулаторну та стаціонарну психіатричну допомогу не отримувала. В поле зору медичних працівників потрапила у серпні 2020 року. У зв`язку з цим було зроблено декілька виїздів за місцем мешкання ОСОБА_1 лікарем психотерапевтом ОСОБА_2 (так як лікар-психіатр ОСОБА_3 перебував у відпустці) разом з працівниками Куп`янського відділу поліції в Харківській області, родичем хворої, головою квартального комітету з метою госпіталізувати з гострим психозом громадянку ОСОБА_1 у добровільному порядку до психіатричного закладу для обстеження, уточнення діагнозу та лікування. Однак вказані дії не дали бажаних результатів, добровільну згоду на госпіталізацію ОСОБА_1 не дала, хоча стан її виявляє явні ознаки гострого психотичного розладу (психозу) з депресією у стані загострення та продовжує погіршуватися й являється небезпечним для неї самої, так як вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. ОСОБА_1 висловлює маячні ідеї та агресію стосовно оточуючих і реально може нести небезпеку в першу чергу для себе і для суспільства. ОСОБА_1 критично не оцінює свій психічний стан внаслідок психічного розладу, тому не може адекватно реагувати на всі пропозиції медичних працівників стосовно своєчасного психіатричного лікування у спеціалізованому психіатричному закладі.

Із урахуванням зазначеного, заявник просив задовольнити подану заяву про надання психіатричної допомоги ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області

від 10 вересня 2020 року(за участі прокурора й лікаря-психіатра) у задоволенні заяви лікаря-психіатра поліклінічного відділення Куп`янської центральної міської лікарні ОСОБА_3 про надання психіатричної допомоги у примусовому порядкувідмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником не надано відповідної медичної документації відносно психічного стану ОСОБА_1 з серпня 2020 року, медичних даних щодо наявності психічного захворювання, також не надано достатніх даних на підтвердження вчинення ОСОБА_1 внаслідок її психічного захворювання будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а також виявлення реальних намірів вчинити такі дії.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу лікаря-психіатра поліклінічного відділення Куп`янської центральної міської лікарніОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки лікар-психіатр ОСОБА_3 не надав достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 внаслідок її психічного захворювання будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а також виявлення реальних намірів вчинити такі дії.

Всі висновки стосовно психічного стану ОСОБА_1 зроблені лікарями на підставі показань сусідів та двоюрідної сестри. З висновку лікарсько-консультативної комісії№ 1825 від 25 серпня 2020 року також не вбачається, що він зроблений на підставі особистої бесіди зі ОСОБА_1 . В судовому засіданні ОСОБА_1 опитана судом не була. За таких обставин, вважати, що надані заявником докази у своїй сукупності є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність підстав для обмеження особистих свобод ОСОБА_1 та примусової госпіталізації її до Обласної психіатричної лікарнідля надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

17 грудня 2020 року до Верховного Суду лікар-психіатр поліклінічного відділення Куп`янської центральної міської лікарні ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року і закрити провадження у справі.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої

статті 389 Цивільного процесуального кодексу України) та порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок неналежного дослідження судом зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що судом першої інстанції порушено строки розгляду заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, визначені частиною першою статті 341 ЦПК України. Судом першої інстанції у порушення вимог частини другої статті 341 ЦПК України розглянуто справу за відсутності особи, відносно якої вирішувалося питання про надання їй психіатричної допомоги (її законного представника).

Заявник також посилається на те, що матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність підстав для надання примусової психіатричної допомоги з урахуванням вимог Закону України «Про психіатричну допомогу».

Заявник звертає увагу на порушення судом апеляційної інстанції норм, допущені при призначенні справи до розгляду, вказує, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено ухвалу від 23 жовтня 2020 року, яка не стосується цієї справи, оскільки склад учасників, а також предмет заявлених вимог є різними.

Особа, яка подала касаційну скаргу, вважає, що провадження у цій справі слід закрити, оскільки рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/7565/20 заяву КП «Обласна психіатрична лікарня № 1» про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку задоволено. Застосовано відносно ОСОБА_1 примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару КП «Обласна психіатрична лікарня № 1» у примусовому порядку на строк протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але не більше ніж на шість місяців.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2021 року справу за заявою лікаря-психіатра поліклінічного відділення Куп`янської центральної міської лікарні ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_1 , про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Лікар-психіатр Куп`янської центральної міської лікарні ОСОБА_3 25 серпня 2020 року звернувся до суду із заявою про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На підтвердження необхідності надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги в примусовому порядку заявник надав суду заяву двоюрідної сестри ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , заяву сусідів ОСОБА_1 , які мешкають з нею на одній вулиці, заяву уповноваженого квартального комітету № 3 ОСОБА_5 , пояснювальну записку лікаря-психотерапевта ОСОБА_2 , в яких вказано, що поведінка ОСОБА_1 протягом останнього часу змінилася, вона почала проживати одна, своїх неповнолітніх дітей направила для проживання з літнім батьком, стала агресивною, схудла.

Також ОСОБА_3 надав суду доповідну записку завідувача амбулаторії загальної практики сімейної медицини «Куп`янськ-2» ОСОБА_6 про відвідування ОСОБА_1 за місцем її проживання 18 серпня 2020 року, згідно якої до місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 потрапити не вдалося, ОСОБА_6 зі ОСОБА_1 не спілкувалася.

В матеріалах справи міститься висновок лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) № 1825 від 25 серпня 2020 року, підписаний головою ЛКК та двома членами комісії, згідно з яким ОСОБА_1 виявляє ознаки розладу психіки і поведінки у вигляді гострого психозу з маячними (бредовими) порушеннями і тяжкою депресією та соціальною небезпекою для оточуючих. Тому комісією зроблений висновок про необхідність лікування ОСОБА_1 у зв`язку із небезпекою для себе та оточуючих і відсутністю добровільної усвідомленої згоди в умовах спеціалізованого психіатричного стаціонару КП «Обласна психіатрична лікарня № 1».

Стосовно неможливості ОСОБА_1 бути присутньою в судовому засіданні внаслідок свого стану психічного здоров`я лікар-психіатр ОСОБА_3 надав довідку № 490 від 25 серпня 2020 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви лікаря-психіатра Куп`янської центральної міської лікарніОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, оцінивши у сукупності надані заявником докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Судами надано належну оцінку поданим доказам: заяві двоюрідної сестри ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , заявам сусідів ОСОБА_1 , які мешкають з нею на одній вулиці, заяві уповноваженого квартального комітету № 3 ОСОБА_5 , поясненням лікаря-психотерапевта ОСОБА_2 , доповідній записці завідувача амбулаторії загальної практики сімейної медицини Куп`янськ-2 ОСОБА_6 , висновку ЛКК № 1825 від 25 серпня 2020 року, та мотивовано вказано про те, що ці докази є недостатніми для беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 реально страждає психічним захворюванням, і ступінь цього захворювання виправдовує застосування примусового тримання особи у психіатричній лікарні.

Інших доказів, які б достовірно підтверджували доводи заявника, вказували на необхідність надання ОСОБА_1 примусової психіатричної допомоги, заявником суду надано не було.

Відповідно до частини першої, другої статті 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку (про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги) розглядається судом протягом 24 годин з дня її надходження до суду.

Справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги

Недотримання судом першої інстанції 24 годинного строку розгляду поданої лікарем-психіатром Куп`янської центральної міської лікарні ОСОБА_3 заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку було пов`язано із неявкою (неможливістю доставлення) ОСОБА_1 в судові засідання 25, 27 серпня 2020 року, відсутністю електропостачання у приміщенні суду 26 серпня 2020 року та перебуванням судді на лікарняному з 01 вересня 2020 року. Порушень прав ОСОБА_1 , яка на час розгляду заяви не була госпіталізована до психіатричної лікарні, а також прав інших осіб внаслідок тривалого розгляду заяви лікаря-психіатра про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку не встановлено. Недотримання судом вказаного процесуального строку не вплинуло на правильність висновків суду по суті справи. В той же час колегія суддів погоджується з доводами заявника, що розгляд заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку (про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги) має проводитись судом протягом 24 годин з дня надходження відповідної заяви до суду.

Допущена судом апеляційної інстанції у вступній та резолютивній частинах ухвали від 23 жовтня 2020 року описка виправлена ухвалою Харківського апеляційного від 11 січня 2021 року.

Колегія суддів вважає, що заявником не наведено підстав, визначених статтею 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі, оскільки провадження у справі № 635/7565/20 було відкрито Харківським районним судом Харківської області за заявою КП «Обласна психіатрична лікарня № 1» 16 листопада 2020 року. За результатами дослідження поданих заявником доказів (які не є тотожними з доказами, які були подані заявником 25 серпня 2020 року у цій справі) Харківський районний суд Харківської області ухвалив 16 листопада 2020 рокурішення щодо застосування відносно ОСОБА_1 примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару КП «Обласна психіатрична лікарня № 1».

Отже, наявність рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2020 року у справі № 635/7565/20 про задоволення заяви КП «Обласна психіатрична лікарня № 1» про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку, не є підставою для закриття провадження у цій справі.

При вирішенні цієї справи суди, оцінивши докази, подані заявником у передбаченому процесуальним законом порядку, врахувавши думку учасників справи, дійшли правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви лікаря-психіатра Куп`янської центральної міської лікарні ОСОБА_3 про надання психіатричної допомоги ОСОБА_1 у примусовому порядку у зв`язку із її необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу лікаря-психіатра поліклінічного відділення відокремленого підрозділу «Куп`янська центральна міська лікарня» комунального некомерційного підприємства «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради Харківської області ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович