Постанова

Іменем України

05 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 550/689/15-ц

провадження № 61-16323св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року у складі судді Антонова А. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 564 к-ф, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 110 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,3% на рік на строк до 04 червня 2038 року. Проте станом на 23 липня 2015 року ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав.

Враховуючи викладене, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 564 к-ф в загальній сумі 294 949,53 доларів США, з яких: заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 84 482,25 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредиту за договором - 119 111,65 доларів США, пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 91 355,63 доларів США.

Заочним рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2015 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» було задоволено.

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року вказане заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

27 вересня 2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 в межах строків позовної давності заборгованість у сумі 263 259, 58 доларів США, що складається з 51 095,38 доларів США - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, яка утворилась за період з 01 серпня 2012 року до 26 серпня 2015 року, та пені за порушення строків повернення кредиту за договором - 119 111,65 доларів США, й пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 93052,55 доларів США за період з 07 червня 2010 року до 23 липня 2015 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав/не виконав чи виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені кредитним договором. Заявленням вимоги про дострокове стягнення кредиту банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку він має право лише на стягнення з позичальника коштів відповідно до статті 625 ЦК України, однак таких вимог позивач не заявляв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд скасувати рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій неправильно витлумачили положення частини другої статті 625 ЦК України та не застосували до спірних правовідносин положення статті 536, частини третьої статті 549, частини першої статті 1048, частини третьої статті 1049 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм права вказує на те, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування грошовими коштами, отриманими в кредит, до дня фактичного повернення кредиту.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 550/689/15-ц із суду першої інстанції.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подавав.

Фактичні обставини, встановлені судами

05 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 564 к-ф, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 110 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,3% на рік для придбання житлової нерухомості: чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.1 договору № 564 к-ф визначено, що кредитні кошти надаються у користування ОСОБА_1 до 04 червня 2038 року.

Пунктами 7.3 та 7.4 кредитного договору визначено, що договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і строк дії договору з моменту набуття ним юридичної сили до 03 червня 2039 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 564 к-ф, 05 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 564 к-ф без оформлення заставної, відповідно до якого предметом іпотеки є належна на праві власності ОСОБА_1 чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , вартість якої, як предмета іпотеки, сторони визначили у 558 000 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2010 року у справі № 2-677/10 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, стягнуто достроково з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 564 к-ф, що виникла станом на 07 червня 2010 року, в сумі 141 663,13 доларів США, з яких: 108 777,76 доларів США - заборгованість за кредитом (у тому числі сума, яка підлягає достроковому поверненню - 102 972,12 доларів США), 24 529,60 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 1 743,22 доларів США - пеня за порушення строків сплати основного боргу (повернення кредиту за договором), 6 612,55 доларів США - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 564 к-ф у розмірі 141 663,13 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82,1 кв. м, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , та виселено ОСОБА_1 з цієї квартири.

22 липня 2016 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області було відкрито виконавче провадження ВП № 51737320 з виконання виконавчого листа № 2-677/10, виданого Київським районним судом м. Полтави 16 листопада 2010 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 564 к-ф у розмірі 141 663,13 доларів США.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 27 листопада 2016 року здійснено опис та арешт квартири боржника у вказаному виконавчому провадженні.

28 грудня 2018 року державний виконавець Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області подав до Полтавської філії ДТ «СЕТАМ» заявку про реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , з визначенням її вартості у розмірі 997 400 грн (без ПДВ).

На час розгляду справи в суді реалізація предмета іпотеки не була проведена.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ПАТ АБ «Укргазбанк» після уточнення позовних вимог зазначало про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2008 року 564 к-ф у розмірі 263 259, 58 доларів США, що складається із заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, яка виникла за період з 01 серпня 2012 року до 26 серпня 2015 року, у розмірі 51 095,38 доларів США, заборгованості зі сплати пені за порушення строків повернення кредиту за договором, яка виникла за період з 07 червня 2010 року до 23 липня 2015 року у розмірі 119 111,65 доларів США, та пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом у розмірі 93 052, 55 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходили з безпідставності позовних вимог, оскільки після закінчення строку кредитування або зміни такого строку відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України будь-яке нарахування відсотків та неустойки за кредитним договором є незаконним.

З огляду на правові підстави для звернення до суду з указаним позовом та фактичні обставини, встановлені у справі, колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У кредитному договорі сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - до 04 червня 2038 року (пункт 1.1 договору № 564 к-ф).

Водночас, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язання ПАТ АБ «Укргазбанк» у 2010 році звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2010 року у справі № 2-677/10 стягнуто достроково з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 564 к-ф, що виникла станом на 07 червня 2010 року, в сумі 141 663,13 доларів США, з яких: 108 777,76 доларів США - заборгованість за кредитом (у т.ч. сума, яка підлягає достроковому поверненню - 102 972,12 доларів США), 24 529,60 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 1 743,22 доларів США - пеня за порушення строків сплати основного боргу (повернення кредиту за договором), 6 612,55 доларів США - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 564 к-ф у розмірі 141 663,13 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82,1 кв. м, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , та виселено ОСОБА_1 з указаної квартири.

Отже, звернувшись у 2010 році до суду з позовом у справі № 2-677/10, банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до положень статті 1050 ЦК України.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2012 року до 26 серпня 2015 року у розмірі 51 095,38 доларів США, заборгованості зі сплати пені за порушення строків повернення кредиту за договором, яка виникла за період з 07 червня 2010 року до 23 липня 2015 року, у розмірі 119 111,65 доларів США та пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом у розмірі 93 052, 55 доларів США.

Оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» у позовній заяві просило стягнути з ОСОБА_1 проценти за кредитом у розмірі 51 095,38 доларів США за період з 01 серпня 2012 року до 26 серпня 2015 року, пеню за порушення строків повернення кредиту за договором у розмірі 119 111,65 доларів США та пеню за порушення строків сплати процентів за користування кредитом у розмірі 93 052,55 доларів США за період з 07 червня 2010 року до 23 липня 2015 року, тобто таких, що нараховані після зміни строку повернення кредиту, висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог банку щодо стягнення указаних сум є правильними.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на незаконність нарахування процентів за кредитом та неустойки у цій справі з огляду на наявність заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2010 року у справі № 2-677/10.

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець