КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/4745/14-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Макарчука Сергія Олександровича на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року в складі судді Маценко Н.П.,

встановив:

12.06.2014 Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.11.2007 між ВАТ «Родовід Банк», назву якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №77.1/АА-00141.07.2, за умовами якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 759 доларів США терміном по 01.11.2014 включно. Згідно п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12,5 %, річних. З 29.10.2008, у відповідності до додаткової угоди до кредитного договору, розмір процентної ставки становить 16 % річних. Позичальник зобов`язався повністю повернути кредит на сплатити відсотки за користування кредитними коштами. У разі несвоєчасного повернення кредитних коштів та процентів - сплатити банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1, 6 % від суми простроченої заборгованості ( п. 3. 9 кредитного договору).

Факт отримання кредитних коштів в сумі 19 759 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки №1134_4 від 01.11.2017.

Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 11 червня 2014 року становить 18 601, 32 доларів США та 2 357 079,22 грн, яка складається з: суми поточної заборгованості за кредитом - 1 216,82 доларів США, що еквівалентно 14 362,76 грн; суми простроченої заборгованості за кредитом - 11 119,62 доларів США, що еквівалентно 131 250,67 грн; суми поточної заборгованості за процентами - 59,49 доларів США, що еквівалентно 702,19 грн; суми простроченої заборгованості за процентами - 6 205, 39 доларів США, що еквівалентно - 73 245,45 грн; загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 2 345 042, 08 грн; загальної суми 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 12 037,14 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-00141.07.2 від 01.11.2007 в сумі 18 601, 32 доларів США та 2 357 079, 22 грн.

Також просив відшкодувати судові витрати по справі.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 01.11.2007 в розмірі 18 601, 32 долар США , що за курсом НБУ становить 215 403,29 грн. 29 коп., пеню у розмірі 215 403,29 грн та загальну суму 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості 12 037,14 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року замінено стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( далі - ТОВ "Вердикт Капітал").

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Макарчук С. О. просить частково скасувати заочне рішенняБроварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року в частині стягнення пені. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в розмірі 12 560,02 грн.

Посилається на ті підстави, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Зазначає, що згідно наданого розрахунку заборгованості позивач протиправно розрахував розмір пені за ставкою 1,6% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Такий розмір визначено пунктом 3.9 кредитного договору.

Поряд із цим, імперативний припис статті 2 вказаного Закону закріплює, що «Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня».

Позивач перевищив максимально дозволений розмір пені у більш ніж 30 разів.

Вважає, що при розгляді справи застосуванню підлягає ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, відповідно до якої у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що період нарахування пені становить більше ніж шість календарних років. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Отже, максимальний розмір пені за прострочення виконання кредитного договору з 01 січня 2014 року по 11 червня 2014 року міг би становити лише 1 084,63 долари США та дорівнювала б 12 560,02 грн.

Якби відповідач був повідомлений про існування даної справи, то заявив би про застосування позовної давності до вимог про нарахування пені. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України розмір пені за прострочення виконання кредитного договору за період з 11 червня 2013 року по 11 червня 2014 року міг становити лише 2 128,85 доларів США, що станом на 11 червня 2014 року дорівнювало 24 652,08 грн.

Також зазначив, що в матеріалах справи відсутній видатковий документ банку (меморіальний ордер, видатковий касовий ордер, тощо), який би підтверджував факт проведення видаткової операції, її дату та суму, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить будь-якого відображення сум погашення заборгованості, дат здійснення таких погашень, розподілу здійснених відповідачем платежів (тіло, відсотки, штрафні санкції, тощо).

Відповідно до умов кредитного договору кошти надавалися відповідачу для купівлі автомобіля, при цьому, за приписами договору відповідач зобов`язався здійснити страхування автомобіля від ризиків втрати/пошкодження/знищення у визначеній позивачем страховій компанії. 16 липня 2009 року в результаті ДТП автомобіль було повністю знищено, оскільки вигодонабувачем за договором страхування було визначено позивача, після фактичного знищення автомобіля уся страхова сума була направлена на його рахунок.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить суми зазначеного страхового відшкодування та не врахований при здійсненні розрахунку. Крім того, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували дату та суму страхового відшкодування, одержаного банком, порядок його врахування при погашенні заборгованості за кредитом.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - адвокати Жовнаренко Г. К. та Макарчук С. О. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Представник ТОВ "Вердикт Капітал" 19.10.2021 надіслав до суду додаткові пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Цивільний процесуальний кодекс України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 224).

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу 5 частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи є поштові конверти, адресовані цим судом відповідачеві, разом із повідомленнями про вручення поштового відправлення, повернуті відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання. У вказаних поштових відправленнях суд повідомляв відповідача про відкриття провадження у справі та про призначення судового засідання на 07.07.2014 року та 22.07.2014 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п`ятої статті 74 чинної на той час редакції ЦПК України, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань (частину другу статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи цим судом).

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

У заяві від 19 лютого 2021 року про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року відповідач вказував, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також що він не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені до ухвалення судом рішення.

Суд першої інстанції в ухвалі від 27 травня 2021 року встановив, що відповідачем не були отримані судові повістки про виклик до суду, які надсилались йому за зареєстрованим місцем проживання, що свідчить про належне його повідомлення про день, час і місце розгляду справи. Суд вказав, що твердження відповідача щодо невідповідності доказів, на якій суд посилався під час ухвалення рішення у даній справі, не є підставою для перегляду заочного рішення, у разі незгоди відповідач має право оскаржити його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач повторно вказав на те, що не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду справи, а тому не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Відповідно до п.3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд. Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. Проте в ухвалі від 27 травня 2021 року суд не встановив причини неявки відповідача на судові засідання через неналежність його повідомлення про час і місце розгляду справи. Крім того, не дослідивши кредитний договір і проведений позивачем розрахунок пені за цим договором, не визначивши початок перебігу позовної давності за вимогами позивача про стягнення пені, в ухвалі від 27 травня 2021 року суд визнав безпідставними вказані доводи відповідача. Дослідження зазначених обставин, на які посилався відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, мало істотне значення для вирішення спору.

За таких підстав рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00141.07.2, за умовами якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 759 доларів США терміном по 01.11.2014 року включно. Кредитні кошти надаються на купівлю автомобіля. Процентна ставка встановлена в розмірі 12,5% річних.

Відповідно до п.3.9 цього договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день прострочки пеню у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості.

29 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № 77.1/АА-00141.07.2 від 01 листопада 2007 року, відповідно до якої процентна ставка за кредитами встановлена в розмірі 16% річних.

Факт видачі відповідачу грошових коштів в розмірі підтверджується заявою про видачу готівки №1134-4 від 01.11.2007 (а.с.26 т.1)

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до наданого суду розрахунку, станом на 11 червня 2014 року заборгованість відповідача складала 18 601,32 доларів США та 2 357 079 грн 22 коп., в тому числі: сума поточної заборгованості за кредитом - 1 216,82 доларів США; сума простроченої заборгованості за кредитом - 11 119,62 доларів США; сума поточної заборгованості за процентами - 59,49 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами - 6 205,39 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 2 345 042 грн 08 коп.; загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості -12 037 грн 14 коп.

Відповідачем не надано жодного доказу на спростування вказаного розрахунку, а також відсутності у нього кредитної заборгованості, а тому наявні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18 601,32 доларів США та 3% річних від простроченої суми -12 037,14 грн.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на те, що суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, заява останнього про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені підлягає вирішенню судом апеляційної інстанції, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Розмір пені в межах строку позовної давності ( за період з 12.06.2013 по 11.06.2014) становить: за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 612 920,61 грн, за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 331 060,32 грн, всього 943 980,93 грн, що значно перевищує суму заборгованості по кредиту.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором значно перевищує суму заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитних зобов`язань, доказів на підтвердження завдання кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов`язання суду не надано, а також враховуючи ступінь виконання своїх зобов`язань боржником, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 107 701,65 грн, що становить 50% від розміру невиконаного зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір пені відповідно до імперативного припису ст.2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" повинен обчислюватися від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, є необґрунтованими.

Відповідно преамбули цього Закону, він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

Правовідносини в даній справі є іншими.

Також не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, Закон України "Про споживче кредитування", який був прийнятий 15.11.2016 та набрав чинності 10.06.2017, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макарчука Сергія Олександровича задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" () заборгованість за кредитним договором в сумі 18 601,32 дол. США, 3% річних - 12 037,14 грн; пеню - 107 701,65 грн та судовий збір - 3 654 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк