Справа № 350/574/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/49/21
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Томин О.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника

адвоката Побігуна Б.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними договорів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Пуликом М.В. 14 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 370-014/ФКВ-8 на суму 12 145,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,90 % річних та кінцевим строком повернення до 25 вересня 2015 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 370-014/Zфпор-08, за яким ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком у повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 30 березня 2016 року становить 70 186,99 грн, з яких: 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - проценти за користування кредитом, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відмовляється погашати вказану заборгованість, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути її на свою користь солідарно з відповідачів.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними договорів. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказував, що він належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, сплатив всю суму заборгованості, а тому вважав, що зобов`язання за цим договором припинились. Посилаючись на вищенаведене, з врахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати, що він належним чином виконав свої зобов`язання та сплатив всю суму грошових кошів за кредитним договором № 370-014/ФКВ-08 від 26 вересня 2008 року, укладеним між ним та ТОВ «Український промисловий банк», у відповідності до статті 599 ЦК України; визнати недійсними кредитний договір № 370-014/ФКВ-8 від 26 вересня 2008 року, укладений між ним та ТОВ «Український промисловий банк» та договір поруки № 370-014/Zфпор-08 від 26 вересня 2008 року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 .

Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 червня 2018 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 70 186,99 грн, з яких: 43 558,80 грн тіло кредиту, 5 369,00 грн відсотки, 3 632,04 грн комісія, 17 523,52 грн пеня, 103,63 грн - сума за ставкою 3% річних. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 378,00 грн судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними договорів відмовлено.

В подальшому справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № 370-014/ФКВ-08 у сумі 70 186,99 грн, з яких 43 558,80 грн тіло кредиту, 5 369,00 грн відсотки, 3 632,04 грн комісія, 17 523,52 грн пеня, 103,63 грн сума за ставкою 3 % річних, та судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено без змін.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року задоволено касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк». Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то апеляційний суд переглядає рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 тільки в цій частині.

У апеляційній скарзі на рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2018 року ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на те, що він, не отримував жодної інформації про зміну кредитора, як це передбачено кредитним договором та законодавством України. Водночас, вважає, що так як відбулася заміна кредитора, то ПАТ «Дельта Банк» відповідно до пункту 7.7 кредитного договору повинен був укласти додатковий договір, що банком зроблено не було. Також вказує, що в період з жовтня 2012 року по січень 2015 року він оплатив ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 44 235,26 грн, з яких 2 400,00 грн становить переплата банку, а тому згідно статті 599 ЦК України його зобов`язання перед банком припинилося виконанням, проведеним належним чином. ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про дострокове стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Таким чином, на думку апелянта, банк змінив строк виконання кредитних зобов`язань та пропустив строк звернення до суду з позовом. На думку апелянта ОСОБА_1 , датою настання строку виконання основного зобов`язання є 16 грудня 2012 року після набрання рішення Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року законної сили. При цьому, апелянт ОСОБА_1 вказує на те, що протягом трьох років, тобто з 16 грудня 2012 року по 16 грудня 2015 року, Банк за спірним кредитним зобов`язанням не звертався до нього з позовом, не надав графіка погашення за кредитним договором, а звернувся до суду лише 07 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про що ним було заявлено в суді першої інстанції. Посилаючись на вищенаведене, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Позивач ПАТ «Дельта Банк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляло, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В засідання апеляційного суду представник ПАТ «Дельта Банк» не з`явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно в установленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності представника позивача.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу з вищезазначених мотивів підтримали. Додатково ОСОБА_1 вказав, що наявну у нього заборгованість перед позивачем він сплатив у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями. Вважає, що Банк пропустив строк позовної давності, оскільки, звернувшись до нього у 2012 році з позовом про дострокове повернення суми кредиту, позивач змінив строк дії договору. Рішення суду в частині, що переглядається, вважає незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з нього кредитної заборгованості.

Вислухавши доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи у повному об`ємі позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору погоджений сторонами та діє до його повного виконання, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає. З цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого згідно Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року стало ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №370-014/ФКВ-08 на суму 12 145,00 доларів США зі сплатою 9,90% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2015 року (т.1, а.с.7-13, 24-29). За умовами вказаного договору відповідач зобов`язався повертати кредит щомісяця частинами в розмірі не менш як 144,58 доларів США по 20-те число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

ПАТ «Дельта Банк» у позовній заяві посилається на те, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 30 березня 2016 року склала 70 186,99 грн, з яких: 43558,80 грн тіло кредиту, 5 369,00 грн відсотки, 3 632,04 грн комісія, 17 523,52 грн пеня, 103,63 грн сума за ставкою 3% річних. У підтвердження такого розміру заборгованості за кредитним договором №370-014/ФКВ-08 від 26.09.2008 року позивачем надано розрахунок (т. 1, а.с. 21-23).

У виконання обов`язкових вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року щодо з`ясування дійсного розміру заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» з урахуванням квитанцій про сплату кредитних коштів за період до січня 2015 року, колегією суддів перевірено розрахунок кредитної заборгованості відповідача, наданий кредитором, і погоджується з ним з таких міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» в жовтні 2012 року було пред`явлено до ОСОБА_1 позов про дострокове повернення кредиту, отриманого в іноземній валюті. При цьому Банк зазначав, що неповернута відповідачем станом на 04 жовтня 2012 року частина тіла кредиту становила 5 143,38 доларів США, що на той час було еквівалентно 41 111 грн (т.3, а.с. 238).

Про наявність зазначеної суми основної заборгованості, з якою погоджувався ОСОБА_1 , було констатовано у рішенні Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року у справі №0908/5974/2012, яке перебуває у законній силі. Цим рішенням позов ПАТ «Дельта Банк» про дострокове повернення кредиту було визнано безпідставним і необґрунтованим. Отже, ОСОБА_1 повинен був продовжувати у звичайному режимі, обумовленому кредитним договором, виконувати свої кредитні зобов`язання, зокрема, сплатити 5 143,38 долари США та відсотки за користування коштами.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року у справі №0908/5974/2012 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 370-014/ФКВ-8 у загальному розмірі 41835,63 грн відмовлено (копія рішення - т.1, а.с. 96).

Колегією суддів встановлено, що після пред`явлення Банком згаданого вище позову ОСОБА_1 з жовтня 2012 року продовжив виконання умов кредитного договору № 370-014/ФКВ-8, укладеного 26 вересня 2008 року, сплачуючи регулярно щомісяця обумовлену договором суму тіла кредиту та відсотки. Це підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями (т.2, а.с.140-167), розрахунком заборгованості (т. 1, а.с. 21-23). Апеляційний суд зауважує, що внесені ОСОБА_1 на рахунок Банку платежі за період з жовтня 2012 року по січень 2015 року складалися з тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

Однак, виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному об`ємі тривало не до вересня 2015 року, тобто не до завершення строку дії договору, а тільки до травня 2014 року.

З наявних у справі копій платіжних документів (т.2, а.с. 140-167), розрахунку заборгованості (т.1, а.с. 21-23) вбачається, що ОСОБА_1 з травня 2014 року по січень 2015 року вносив щомісячно платежі для погашення тіла кредиту та сплату відсотків у розмірі, який є істотно меншим від обумовленої кредитним договором суми. Цієї обставини ОСОБА_1 у засіданні апеляційного суду не заперечував, пояснивши, що у нього тоді не вистачало коштів.

В результаті проведених колегією суддів розрахунків та з врахуванням наданих відповідачем копій квитанцій за період з жовтня 2012 року по січень 2015 року, шляхом додавання щомісячних платежів за вказаний період, встановлено, що ОСОБА_1 сплатив 3 495,87 доларів США тіла кредиту, 778,13 доларів США відсотків за користування кредитом та 3 552,31 грн комісії (т.2, а.с.140-167). При цьому, слід зазначити, що сплата цих коштів позивачем була врахована при подачі позову про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 70 186,99 грн, про що власне свідчить розрахунок заборгованості (т.1, а.с.21-23).

Колегія суддів констатує, що різниця між вимогою, пред`явленою у 2012 року Банком про сплату ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, та сплаченими ним коштів за основною заборгованістю згідно квитанцій в період з жовтня 2012 року по січень 2015 року складає 1 647,51 доларів США (5 143,38 доларів США 3 495,87 доларів США).

Апеляційний суд зауважує, що саме про стягнення такого розміру заборгованості за тілом кредиту ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до суду у травні 2016 року. Це підтверджується проведеним апеляційним судом розрахунком, а саме 1 647,51 доларів США х 26,439172 грн (офіційний курс долара США станом на 30 березня 2016 року) = 43 558,80 грн.

Що стосується розміру інших складових кредитної заборгованості, а саме відсотків за користування кредитом, комісії, пені та 3% річних, то апеляційний суд вважає, що ПАТ «Дельта Банк» розрахунок відповідних сум проведено з урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема, про обмеження стягнення пені річним строком. Іншого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не представив.

Наведені вище обставини і розрахунки спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він сплативши 44 000 грн, у повному об`ємі виконав умови кредитної угоди, і навіть переплатив.

Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на те, що у зв`язку із пред`явленням до нього у 2012 році позову про дострокове повернення кредиту змінився строк виконання кредитного договору. Адже, рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.12.2012 року, яке перебуває у законній силі, згаданий позов Банку визнано безпідставним, і у його задоволенні відмовлено. Таким чином, після ухвалення цього судового рішення ОСОБА_1 повинен був виконати умови кредитної угоди: повернути суму несплаченого тіла кредиту та сплатити відсотки за час користування кредитними коштами. Це, зокрема, випливає й із змісту названої вище постанови Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року, вказівки якого згідно ст. 417 ЦПК України для апеляційного суду є обов`язковими. Отже, правових підстав вважати, що внаслідок безпідставного звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, Банком було змінено строк виконання договору, немає.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

З огляду на вищенаведені норми права, а також враховуючи факт неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, підтвердженого відповідним розрахунком заборгованості, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Не заслуговують уваги твердження апелянта щодо неодержання ним інформації про зміну кредитора, оскільки зі ст.516 ЦК України слідує, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що звернувшись до нього з позовом у 2016 році, Банк пропустив строк позовної давності, оскільки після ухвалення Калуським міськрайонним судом рішення від 06 грудня 2012 року ОСОБА_1 продовжував вносити кошти на погашення заборгованості за кредитом і останній платіж здійснений ним в січні 2015 року. Це, на думку апеляційного суду, свідчить про визнання ним свого боргу перед ПАТ «Дельта Банк», що в силу ч. 1 ст. 264 ЦК України є обставиною, яка перериває перебіг позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відповідача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку, а висновки суду є достатньо аргументованими.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: О.О. Томин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.