ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2019 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах про стягнення суми страхового відшкодування.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах про стягнення суми страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму страхового відшкодування у розмірі 27 986 (двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах () на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Інгосстрах просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року у справі №201/14043/19 - повністю, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій справі повністю.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року просить відхилити апеляційну скаргу.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ СК Інгосстрах було укладено договір страхування власника карткового рахунку, що підтверджується полісом страхування власників карткового рахунку МСЖ01К-.

За умовами Договору предметом страхування є заборгованість Застрахованої особи перед Універсал банком, що утворилась внаслідок користування Застрахованою особою такими послугами/сервісами як, кредитний ліміт на картці "monobank", "розстрочка" та "покупка частинами" (пункт 6).

Страховим ризиком є Ризик Д "Понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок звільнення Страхувальника з роботи не з його ініціативи, згідно Правил №3"

24 жовтня 2019 року позивач подав відповідачу заяву про настання страхового випадку, а саме - звільнення з роботи, а тому просив здійснити погашення кредитного ліміту по картковому рахунку, який був застрахований, а саме Монобанку у розмірі 27 986 грн.

13 листопада 2019 року на електронну адресу позивача надійшов лист від відповідача про те, що йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на підп. г п.4.1.7. Умов страхування страхове відшкодування не виплачується, якщо Страхувальник (Застрахована особа) підлягає обмеженню в страхуванні згідно п.4.5. Умов страхування, а саме: - трудовий стаж якої на останньому місці роботи менше 12 (дванадцяти) місяців.

Пункт 4.1.7 Правил страхування, на який посилається відповідач, містить підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування за ризиком Д зокрема: ненадання відомостей про наявність факторів, що зазначені у пункті 4.5. цих Умов страхування при укладенні цього Договору.

Відомості про стаж за останнім місцем роботи не були жодним чином приховані від відповідача, оскільки станом на день укладення Договору (09.12.2018) стаж за останнім місцем роботи позивача у ТОВ "Юридична фірма "Брікстон" складав більше 12 місяців, про що надані суду перщої інстанції копії трудової книжки.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частина 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачає, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачу як страховику на час укладення договору страхування було надано відомості про стаж роботи позивача, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 27 986 грн.

Доводи апеляційної скарги, що позивач працював на посаді юрисконсульта у ТОВ Лайф клінік з 02.07.2019 року по 23.10.2019 рік, тобто, менше 12 місяців, відтак у розумінні умов договору, така можливість виключає здійснення страхової виплати, є безпідставними, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам у справі та вимогам чинного законодавства, оскільки на день укладання договору страхування позивач працював у ТОВ "Юридична фірма "Брікстон" й стаж його роботи складав більше 12 місяців.

Твердження апелянта, що позивачу правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування оскільки згідно пункту 4.1.7. Умов страхування страхове відшкодування не виплачується, якщо страхувальник підлягає обмеженню в страхуванні згідно п.4.5. Умов страхування, а саме : - трудовий стаж якої на останньому місці роботи менше 12 місяців, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки п.4.5. Умов передбачає обмеження страхування за вказаним ризиком та визначає перелік осіб, які не підлягають страхуванню й не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а є підставою для відмови у страхуванні чи відмові в укладанні договору страхування при встановленні цієї обставини.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова