Постанова

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Київ

справа № 357/13177/19

провадження № 61-16424св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у складі судді Гаращенка Д. Р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

У серпні 2020 року ОСОБА_2 подав клопотання про забезпечення доказів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково. Викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Левківський Б. К. , діючи в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Левківського Б. К. , подану в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, визнано неподаною та повернуто.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи не міститься довіреності або іншого документу, що посвідчує повноваження Левківського Б. К. здійснювати представництво ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано справу з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

11 січня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Ткачука О. С.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 20 січня 2021 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Калараш А. А., Петров Є. В., Ткачук О. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не повно з`ясовано обставини справи. Заявник вказує, що Левківський Б. К. , як адвокат та представник ОСОБА_2 надавав до суду та відповідно у матеріалах справи містяться оригінали ордерів на здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 в з Білоцерківському міськрайонному суді Київської області та в Київському апеляційному суді, а тому при поданні апеляційної скарги через суд першої інстанції він не долучав повторно документи, що посвідчують його повноваження як представника.

Відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_1 , подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що у листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (т. 1 а. с. 1 - 19).

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (т. 2 а. с. 115 - 138).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа -Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів і призначено справу до розгляду (т. 1 а. с. 26).

10 січня 2020 року на вказану ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу (т. 1 а. с. 32 - 52).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху (т. 1 а. с. 57).

03 лютого 2020 року Левківський Б. К. , як представник ОСОБА_2 , подав до Київського апеляційного суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, на підтвердження повноважень представництва ОСОБА_2 в Київському апеляційному суді надав ордер серії КС № 412332 (т. 1 а. с. 59 - 60).

Левківський Б. К. , діючи від імені ОСОБА_2 , брав участь у судовому засідання в Київському апеляційному суді 25 червня 2020 року, судом апеляційної інстанції його особу було встановлено за посвідченням, повноваження підтверджувалися ордером, що підтверджується протоколом судового засідання від 25 червня 2020 року (т. 1 а. с. 158 - 159).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа № 357/13177/19) та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа № 623/4838/19) об`єднано в одне провадження, присвоєно їм спільний судовий номер 357/13177/19 та призначено до підготовчого засідання (т. 2 а. с. 107 - 108).

25 серпня 2020 року Левківський Б. К. в інтересах ОСОБА_2 подав клопотання про забезпечення доказів (т. 2 а. с. 58 - 61).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково. Викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_5 (т. 4 а. с. 117 - 118).

19 жовтня 2020 року не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Левківський Б. К. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Левківського Б. К. , подану в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, визнано неподаною та повернуто.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема і ухвали про забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

За правилом пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Згідно з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400? КК України).

Вказаний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18).

Повертаючи апеляційну скаргу Левківського Б. К. , подану в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року апеляційний суд виходив з того, що в наданих судом першої інстанції матеріалах справи не міститься довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження Левківського Б. К. здійснювати представництво ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Вирішуючи питання, чи подана апеляційна скарга особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписана особою, яка не має права її підписувати, суд зобов`язаний з`ясувати питання наявності в особи таких процесуальних повноважень. Відсутність у матеріалах справи документа, що посвідчує повноваження представника (ордеру), не свідчить про відсутність у нього процесуальних повноважень на подання апеляційної скарги чи підписання її (при наявності договору про надання правової допомоги, яким визначені відповідні повноваження), проте є підставою для залишення апеляційної скарги без руху, з метою підтвердження таких повноважень перед судом.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 703/281/18 (провадження № 61-44603св18), від 20 травня 2020 року у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-1397св19).

Відповідно підпункту 15.10 підпункту 15 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6-9, 11, 14-16, 20, 22, 23, 37-39 частини першої статті 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження) - до суду апеляційної інстанції передаються всі матеріали. В інших випадках - до суду апеляційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не врахував, що в матеріалах справи наявний ордер серії КС № 412332, який посвідчує повноваження Левківського Б. К. представляти інтереси ОСОБА_2 в Київському апеляційному суді (т. 1 а. с. 59 - 60).

За наявності сумнівів щодо повноважень представника, суд апеляційної інстанції мав право залишити апеляційну скаргу без руху, або витребувати копії інших матеріалів справи.

Крім того слід зазначити, що апеляційний суд, вважав апеляційну скаргу неподаною, без залишення її без руху, хоча механізм частини п`ятої статті 357 ЦПК України передбачає безпосередньо повернення апеляційної скарги апеляційним судом.

Також і у вступній, і в резолютивній частині оскаржуваної ухвали апеляційний суд зазначив про те, що предметом його розгляду була апеляційна скарга на ухвалу про забезпечення позову, хоча з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року постановлена за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів.

Із урахуванням викладеного можна зробити висновок, що повернення апеляційної скарги з підстав, визначених апеляційним судом, за наявності у матеріалах справи ордеру, яким визначено право адвоката представляти інтереси його довірителя в Київському апеляційному судді, обмежило право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, оскільки подаючи апеляційну скаргу від імені ОСОБА_2 адвокат Левківський Б. К. розрахував, що його повноваження як представника підтверджені матеріалами справи.

Висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, слід визнати необґрунтованим та передчасним.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами третьою, четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Отже, ухвала Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року скасувати, справу передати до цього ж суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький А. А. Калараш Є. В. Петров
О. С. Ткачук