Справа № 339/329/19
Провадження № 22-ц/4808/143/21
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Болехівське лісове господарство» на рішення Долинського районного суду, ухвалене суддею Лицур І.М. 6 листопада 2020 року в м. Долина у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Болехівське лісове господарство» про повернення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП «Болехівське лісове господарство», в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив зобов`язати відповідача повернути йому безпідставно набуті грошові кошти в сумі 35255,61 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 22 березня 2016 року позивач працює в ДП «Болехівське лісове господарство» на посаді майстра лісу Сукільського лісництва. В період з 4 липня 2017 року по 6 липня 2017 року в ДП «Болехівське лісове господарство» було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, за результатами якої працівниками екологічної інспекції складено Акт, яким встановлені порушення вимог природоохоронного законодавства. У зв`язку з цим відповідачем 24 липня 2017 року було видано Наказ №91 «Про усунення порушень вимог природоохоронного законодавства», яким позивача зобов`язано добровільно погасити шкоду у розмірі 149193,28 грн., завдану незаконною рубкою дерев на території лісового фонду ДП «Болехівське лісове господарство» та за його добровільним погодженням зобов`язано бухгалтерію лісгоспу проводити відшкодування завданих збитків в межах 20% нарахованої зарплати щомісячно до повного відшкодування шкоди. Згодом йому стало відомо, що на виконання вищезазначеного наказу відповідачем стягнуто з нього кошти на загальну суму 35255,61 грн. Оскільки позивач безпосередньо не вчиняв жодних винних протиправних дій, спрямованих на заподіяння шкоди ДП «Болехівське лісове господарство», останнім не видавалось наказів про притягнення його до повної матеріальної відповідальності відповідно до норм КЗпП України, судом не приймалось рішення про зобов`язання його відшкодовувати шкоду, то вважає, що відсутні правові підстави для здійснення відрахувань з його заробітної плати, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду від 6 листопада 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Державне підприємство «Болехівське лісове господарство» повернути ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 35255,61 грн. та стягнуто на його користь 768,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство «Болехівське лісове господарство» подало апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим.

На думку апелянта суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у Акті позапланової перевірки від 6 липня 2017 року екоінспекцією встановлено, що незаконна вирубка виявлена в кварталах, які закріплені за позивачем, що спростовує його твердження щодо того, що його прізвище у даному Акті не згадується.

Посилається на те, що згідно Посадової інструкції майстра лісу ОСОБА_1 зобов`язаний здійснювати охорону лісів, стаціонарних пунктів спостереження за лісом, мостів і лісовпорядних знаків та іншого ввіреного йому майна в закріпленій за ним майстерській дільниці, та передбачено дисциплінарну, матеріальну, адміністративну та кримінальну відповідальність за невиконання або несумлінне виконання вимог даної інструкції.

За результатами даної перевірки відповідачем було перераховано 149193,28 грн. у відповідні Фонди охорони навколишнього природного середовища селищних, сільських та/або міських рад на території, якої вчинені дані правопорушення, що підтверджує понесення ним прямої дійсної шкоди внаслідок невиконання позивачем своїх посадових обов`язків.

Вказує і на те, що позивач добровільно написав заяву з проханням стягувати з нього збитки згідно Акту перевірки державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 6 липня 2017 року та Наказу державного підприємства «Болехівське лісове господарство» №91 від 24 липня 2017 року, що підтверджує його згоду із даним Наказом. Також йому було відомо, що з його заробітної плати щомісяця стягується 20%.

Крім того, вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки він не просить скасувати Наказ №91 від 24 липня 2017 року, згідно якого здійснюється стягнення із заробітної плати, а вважає дане стягнення безпідставно набутими коштами.

Зважаючи на вищенаведені обставини, просить скасувати рішення Долинського районного суду від 6 листопада 2020 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ковальчук І.О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що ОСОБА_1 не підписував жодних документів, які б свідчили, що він як працівник несе повну матеріальну відповідальність за збереження усіх дерев у Сукільському лісництві. Акт перевірки екологічної інспекції складено відносно юридичної особи ДП «Болехівське лісове господарство» і ним не встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка несе повну матеріальну відповідальність за незаконну вирубку дерев в Скульському лісництві. В матеріалах справи відсутні також докази закріплення за позивачем конкретної майстерської дільниці. Крім того в усіх квитанціях до прибуткових касових ордерів підставою здійснення відшкодувань вказано «Штраф згідно з Наказом №91 від 24 липня 2017 року «Про усунення порушень дотримання вимог природоохоронного законодавства», порядок стягнення якого регламентується приписами цивільного законодавства. Разом з тим, відносини між ОСОБА_1 та ДП «Болехівське лісове господарство» не є цивільно-правовими, а регулюються нормами трудового права. Таким чином у відповідача не було правових підстав для видання Наказу №91 від 24 липня 2017 року «Про усунення порушень дотримання вимог природоохоронного законодавства», відповідно до якого на ОСОБА_1 покладено обов`язок відшкодування збитків, а платежі, які ним здійснювались на виконання його вимог були безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

В судове засідання апеляційного суду апелянт не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Позивач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Наказу ДП «Болехівське лісове господарство» №34/к від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 з 23 березня 2013 року прийнято на посаду майстра лісу Сукільського лісництва (а.с. 13).

Відповідно до п. 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24 березня 2016 року ОСОБА_1 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості ввірених йому матеріальних цінностей.

Згідно п. 3 даного Договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереженості ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, і її відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства (а.с. 14).

Також з матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_1 було закріплено 3-7, 16 квартали Сукільського лісництва (а.с. 15).

Відповідно до копії Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, проведеної комісією Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області з 04.07.2017 року по 06.07.2017 року, у Сукільському лісництві ДП «Болехівське лісове господарство» виявлено незаконну рубку дерев у кварталах 3, 6, 7. Загальний розмір шкоди, завданої лісу, складає 149193,28 грн. (а.с. 19-24).

З копії заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просив стягувати з його заробітної плати 20% на погашення завданих згідно Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів збитків у розмірі 149193,28 грн. (а.с. 65).

Наказом ДП «Болехівське лісове господарство» №91 від 24 липня 2017 року майстра лісу Сукільського лісництва ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану за безвідповідальне ставлення до своїх посадових обов`язків щодо охорони та захисту лісових ресурсів. Вказано, що за добровільним погодженням майстра лісу Сукільського лісництва ОСОБА_1 , бухгалтерії слід проводити відшкодування завданих збитків в межах 20% нарахованої заробітної плати щомісячно до повного відшкодування заподіяної шкоди (а.с. 25).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №234 від 14.04.2019 року, №309 від 31.05.2019 року, №386 від 26.07.2019 року, №359 від 27.07.2019 року, №203 від 28.03.2019 року, №92 від 21.02.2019 року, №2253 від 21.11.2018 року, №2362 від 28.12.2018 року, №48 від 01.02.2019 року, №1530 від 15.08.2018 року №1792 від 20.09.2018 року, №2018 від 11.10.2018 року, №913 від 07.05.2018 року, №1138 від 07.06.2018 року, №1370 від 06.07.2018 року, №238 від 07.02.2018 року, №454 від 06.03.2018 року, №706 від 05.04.2018 року, №73 від 05.01.2018 року, №1866 від 20.12.2017 року №1763 від 04.12.2017 року, №472 від 03.09.2019 року, №516 від 17.09.2019 року, №586 від 16.10.2019 року, №694 від 02.12.2019 року та №719 від 24.12.2019 року, а також довідок про заробітну плату ОСОБА_1 за 2017-2019 роки №425, №426 та №427 від 23 жовтня 2019 року сума стягнутих з нього коштів становить 35255,16 грн. (а.с. 16-18, 26-35, 106).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кошти в сумі 35255,16 грн., що були утримані із заробітної плати позивача, значно перевищують розмір його середньомісячного заробітку, що свідчить про те, що вони отримані без належних правових (законних) підстав.

Однак погодитися із таким висновком апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Статтею 130 КЗпП України передбачено матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків є протиправними діями. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу, або необережності; дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов`язків, несуть матеріальну відповідальність за частиною першою статті 132 КЗпП України, крім випадків, для яких стаття 134 КЗпП України передбачена повна матеріальна відповідальність.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

В правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 25.10.2018 року у справі №491/961/16-ц (провадження №61-33813св18) зазначено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Отже, перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Попри цю законодавчу норму, чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24. Зазначеною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Згідно вказаного Переліку до робіт, які мають виконуватись працівниками, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність, відносяться роботи з прийому на зберігання, обробці, зберіганню, відпустку матеріальних цінностей на складах.

Відповідно до пунктів 2.2, 4.1 Посадової інструкції майстра лісу, затвердженої директором ДП «Болехівське лісове господарство» 22.03.2016 року, на останнього покладений обов`язок щодо здійснення охорони лісів, стаціонарних пунктів спостереження за лісом, мостів і лісовпорядних знаків та іншого ввіреного йому майна в закріпленій за ним майстерській дільниці. Майстер лісу несе повну матеріальну відповідальність за збереження лісо продукції та інших матеріальних цінностей (а.с. 63-64).

Крім того, про те, що майстер лісу є матеріально-відповідальною особою свідчить також Інструкція про порядок проведення ревізій лісових обходів, затверджена Наказом Державного комітету Лісового господарства України №23 від 8 лютого 2010 року, де у пункті 6.1 зазначено, що матеріально-відповідальними особами є майстер лісу (старший майстер лісу), лісничий.

Таким чином, у зв`язку із неналежним виконанням позивачем своїх посадових обов`язків щодо охорони матеріальних цінностей, які знаходяться на території лісництва, що призвело до незаконної вирубки дерев, відповідачу як роботодавцю останнього, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність, завдано матеріальної шкоди у розмірі 149193,28 грн., що свідчить про наявність правових підстав для покладення на позивача обов`язку відшкодувати завдану відповідачу шкоду.

Що стосується посилань суду та сторони позивача на те, що утримані із заробітної плати позивача кошти стягнуто з порушенням ст. 136 КЗпП України, тобто без належних правових (законних) підстав, то слід зазначити, що такі утримання проводилися на підставі власноручно написаної ОСОБА_1 заяви з посиланням на Наказ №91 від 24 липня 2017 року (а.с. 65).

Враховуючи вищевикладене та те, що стягнення 20% із заробітної плати ОСОБА_1 здійснюється на підставі його заяви та Наказу №91 від 24 липня 2017 року, який ніким не скасований та є дійсним на даний час, відсутні правові підстави вважати, що кошти у сумі 35255,61 є такими, що безпідставно набуті ДП «Болехівське лісове господарство», у зв`язку з чим нема й підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене апеляційну скаргу ДП «Болехівське лісове господарство» слід задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою, десятою зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Тому з ОСОБА_1 на користь ДП «Болехівське лісове господарство» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Болехівське лісове господарство» задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 6 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Болехівське лісове господарство» про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: с. Буковець Болехівської міської ради Івано-Франківської області, 77221) на користь Державного підприємства «Болехівське лісове господарство» (, адреса: вул. Коновальця, 101, м. Болехів, Івано-Франківська область, 77202) 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О.Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 5 лютого 2021 року.