ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9540/21 Справа № 209/3673/20 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути відповідачку ОСОБА_2 від права спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль «Nissan Qashgai», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Також їй відомо, що у батька були грошові кошти в розмірі 12000 доларів США, які він зберігав готівкою та щорічно декларував. 07 липня 2020 року вона звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де нотаріус Бурдік С.С. повідомила, що спадкоємцем першої черги також є дружина батька - ОСОБА_2 , з якою він зареєстрував шлюб 9 років тому, коли він знаходився на лікуванні у 8-й лікарні. Ця новина стала для неї несподіванкою, бо вона знала ОСОБА_2 , як домашню робітницю батька, а про їх шлюб їй не було відомо, хоча вона часто бувала в гостях у батька і ніяких жіночих речей, які б свідчили про постійну присутність в квартирі батька жінки, вона не бачила. Батько, коли інколи тимчасово мешкав в її, позивачки, квартирі, не вів ніякої мови про своє одруження. Відповідачка також подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак, враховуючи дійсний зміст шлюбних відносин її батька та відповідачки, її ставлення до цього шлюбу та ставлення батька, вважає, що відповідачка не має морального та юридичного права на спадкування належного батькові майна, на придбання якого нею не вкладено ні копійки. Посилаючись на ст. 3 СК України, вважає за необхідне надати пояснення щодо взаємовідносин батька з відповідачкою. Так, батько жодного разу не казав, що одружився, хоча у певні періоди із-за стану свого здоров`я, він мешкав у неї, позивачки; його сусіди, з якими вона розмовляла на цю тему після смерті батька, казали, що він проживав один. Тобто не було спільного проживання її батька та ОСОБА_2 , яка має власну квартиру по АДРЕСА_2 . Коли вона бувала у батька, то не бачила в його квартири жіночих речей, усе майна, яке мав батько, він набував за свої кошти. Для цілей спадкового права, що регламентується нормами Цивільного кодексу, найбільш важливим є третій елемент, що характеризує сім`ю. Це наявність взаємних прав та обов`язків, і при цьому мається на увазі не якісь обов`язки матеріального характеру, а перш за все - взаємна турбота один про одного, надання необхідної допомоги, якщо у другого подружжя виникає така потреба. З другого боку така турбота і допомога є обов`язком другого подружжя. Тому частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слід вважати, що для застосування вказаної правової норми потрібна наявність: 1) обов`язку спадкоємця з надання допомоги спадкодавцю; 2) наявність потреби у цьому; 3) наявність можливості надати таку допомогу. ЇЇ батько, 1951 року народження, був хворий на хронічну ішемічну хворобу серця, постійно отримував амбулаторне лікування відповідно до встановленого діагнозу, періодичне проходив стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні КНП КМР МЛШМД. З урахуванням характеру захворювання, йому небажано було самостійно здійснювати усі заходи щодо самообслуговування, а саме: ходити по магазинам, аптекам, тим більше у літній спекотний час. Вважає, що саме це стало причиною смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в цей час нікого біля нього не було, а онук відповідачки - ОСОБА_4 , коли зайшов до квартири батька, вже не міг нічого зробити, щоб своєчасно викликати швидку допомогу для надання хворому необхідної медичної допомоги. Все це свідчить про те, що ОСОБА_2 , яка є дружиною батька і якій було відомо про його захворювання, не працюючи, могла і повинна була здійснювати постійний догляд за своїм чоловіком, прийняти на себе виконання необхідних заходів із забезпечення життєвих потреб батька. Але вона цього не робила, що надає їй, позивачці, підстави для звернення до суду з цим позовом (а.с.3-4).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовлено (а.с.145-149).

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 154-159).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 515 (а.с. 27).

Як підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є близькими родичами померлого ОСОБА_3 , він став мешкати разом з відповідачкою ОСОБА_2 однією сім`єю з 1998 року, без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також підтвердили, що з того часу, як вони знайомі з ОСОБА_3 , тобто з 1999 року, вони знають відповідачку ОСОБА_2 , як дружину свого керівника ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпродзержинським Палацом щастя 26 липня 1977 року (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12 червня 2020 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 448 (а.с. 28).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_3 , згідно ст. 1261 ЦК країни, є його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_9 .

Як вказує позивачка, відповідачка ОСОБА_2 заявила про свої права на спадкування належної їй частки спадщини, звернувшись до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та мешкав у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з ним у вказаній квартирі мешкала його дружина ОСОБА_2 , яка 02 червня 2018 року була зареєстрована у цій квартирі та залишається зареєстрованою по теперішній час, що підтверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/9573 від 25 червня 2020 року (а.с. 34) та актом про проживання від 23 листопада 2020 року, складеним КП КМР «УКОЖФ» на підставі свідчень мешканців квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), затвердженим директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І. (а.с.33), де зазначено, що в квартирі по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали з 2012 року, ОСОБА_2 до 2018 року мешкала у цій квартирі без реєстрації.

Квартира, де мешкали померлий ОСОБА_3 та відповідачка, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів від 27 вересня 2012 року (а.с. 35) була придбана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_12 , як відчужувачем, та ОСОБА_3 , як набувачем, та посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.В., за реєстровим номером 2077.

Також судом 1 інстанції були допитані в судовому засіданні, за клопотанням відповідачки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які пояснили наступне:

Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала показання про те, що відповідачка ОСОБА_2 є дружиною її померлого племінника ОСОБА_3 , а позивачка ОСОБА_1 є її внучатою племінницею. ОСОБА_13 та ОСОБА_2 мешкали однією сім`єю з 1998 року, а в 2012 році вони зареєстрували шлюб. Вони всі разом збиралися на свята, дні народження. Вона знає візуально, де вони мешкали. Вона була на святкуванні дня народження дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , і ОСОБА_14 скаржився на свою дочку ОСОБА_1 та плакав після розмови про неї. Дочка погано відносилася до нього, хоча він її виростив, дав освіту. Відповідачка слідкувала за здоров`ям свого чоловіка ОСОБА_3 , який ніколи не скаржився на здоров`я, але періодично проходив лікування для підтримання стану здоров`я, для профілактики. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 жили дружно. До дня смерті ОСОБА_3 працював начальником метрології, їздив на роботу на автомобілі, яким сам керував. Хоронила ОСОБА_3 його дружина. На питання позивачки, відповіла, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 мешкає у квартирі по АДРЕСА_5 , яку для неї купив батько ОСОБА_3 . Вона бачилася з позивачкою 4 рази. Вона, свідок, часто бувала в квартирі, де мешкали ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , і позивачку там не бачила. Останнім часом ОСОБА_3 був у хороших стосунках із сином позивачки, тобто своїм онуком. На питання представника позивачки, відповіла, що ОСОБА_3 не скаржився на здоров`я; яке в нього було захворювання вона не знає; лягав у лікарню для профілактики, зважаючи на свій вік; помер від хвороби серця.

Свідок ОСОБА_6 надав показання про те, що він є братом померлого ОСОБА_3 , дружиною якого є відповідачка ОСОБА_2 . Він знайомий з відповідачкою з 1998 року, тобто з того часу, коли його брат та відповідачка стали мешкати разом. Він часто бував у брата та його дружини в гостях. Вони жили дружно, відповідачка дбала про брата. ОСОБА_3 не хворів, не жалівся на здоров`я, до дня смерті працював керівником лабораторії держстандарту. В останній вівторок тижня, перед смертю брата, він заїжджав до нього на роботу в лабораторію і брат запрошував його на рибалку у вихідні дні. ОСОБА_3 постійно їздив з друзями на рибалку. Йому, свідку, відомо, що в четвер ІНФОРМАЦІЯ_1 брат приїхав з роботи додому і помер, про що йому одразу ж по телефону повідомила дружина брата - ОСОБА_2 . З дочкою ОСОБА_15 брат не підтримував стосунки через її поведінку, видалив її номер зі свого мобільного телефону і з ОСОБА_16 . Позивачка була проти того, щоб її батько жив з ОСОБА_17 , вважала себе єдиною спадкоємицею батька. Померлий брат добре відносився до сина позивачки, тобто свого онука, який приїздив до брата та відповідачки в гості, а вони йому робили подарунки, а також ОСОБА_3 допомагав онуку в навчанні. Брат себе добре почував, але за наполяганням своєї дружини ОСОБА_2 проходив профілактичне лікування у 8-й лікарні, з лікарні їздив додому. ОСОБА_3 ніколи не мешкав у позивачки і вона ніякого догляду за своїм батьком не здійснювала, а останні роки він взагалі з нею не спілкувався. На питання позивачки, відповів, що він не був присутнім при реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вони мешкали у двокімнатній квартирі на 10-му мікрорайоні Лівого берега, потім у квартирі на 11-му мікрорайоні, яку купили в кредит, але оформили квартиру на ОСОБА_15 . ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виплачували кредит за цю квартиру, а потім позивачка вигнала їх з цієї квартири. Останнім часом вони мешкали в квартирі на 5-му мікрорайоні, яку купили після того, як позивачка вигнала їх з квартири, за яку вони сплатили кредит. Адресу він не знає. З лікарями він не спілкувався, які ліки приймав брат, йому невідомо, приступів у брата не було. Він, свідок, два рази на місяць бував у брата.

Свідок ОСОБА_7 надав показання про те, що ОСОБА_13 працював директором Кам`янської філії ДП «Дніпростандартметрологія» та був його керівником. Вони знайомі приблизно 30 років, спільно працювали з 1999 року. ОСОБА_3 був трудоголіком, він не хотів брати відпустки, а вони його заставляли. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_3 бував на лікарняному. Померлий користувався службовим автомобілем «Волга», сам керував цим автомобілем, в штаті підприємства водія не було. Йому невідомо, щоб ОСОБА_3 хворів. Він спілкувався з ним і поза роботою. 11 червня 2020 року ОСОБА_3 був на роботі в хорошому настрої, пропонував підвезти його з роботи в кінці дня, але йому було потрібно в інше місце. В суботу вони збиралися з ним на рибалку.

Свідок ОСОБА_8 надав показання про те, що він працює інженером Кам`янської філії ДП «Дніпростандартметрологія». ОСОБА_13 працював директором цього підприємства та був його керівником та товаришем. Вони знайомі з 1999 року, а з 2000 року стали разом працювати. Він не пам`ятає, що ОСОБА_3 хворів або скаржився на здоров`я. Він мешкав на Лівому березі, кожен день керував автомобілем. З дружиною ОСОБА_17 в ОСОБА_3 були хороші відносини, за її наполяганням ОСОБА_3 проходив медичні обстеження. З дочкою у ОСОБА_3 останні роки були дуже напружені стосунки. В день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був на роботі в хорошому настрої, а ввечері подзвонила його дружина ОСОБА_18 та повідомила про смерть ОСОБА_3 . Вони разом з ОСОБА_7 поїхали до них додому, звідки забрали службовий автомобіль. На питання позивачки, відповів, що робочий тиждень до дня смерті ОСОБА_3 працював, він не бачив, щоб йому було погано, на лікарняні він не ходив, відпустки брав рідко. Він бував вдома у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , адресу знає візуально.

Таким чином, судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до реєстрації шлюбу мешкали однією сім`єю, як чоловік та дружина, починаючи з 1998 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з відсутності підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 її чоловіка ОСОБА_3 з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки судом не встановлено, що він до дня своєї смерті перебував в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, потребував допомоги від неї, а вона ухилялася від надання такої допомоги.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Статтею 1224 ЦК України передбачено, коли спадкоємці (у тому числі і ті, що мають право на обов`язкову частку у спадщині та особи, на користь яких зроблено заповідальний відказ) можуть бути усунені від права на спадкування.

Частини перша-четверта вказаної статті визначають коло осіб, які не мають права на спадкування. Це особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (за винятком коли обізнаний про це спадкодавець вирішив призначити таку особу спадкоємцем за заповітом); які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або його скасувати для виникнення права на спадкування у них самих чи в інших осіб або для збільшення частки у спадщині; у разі позбавлення батьківських прав; при ухиленні від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; особи у разі недійсності їх шлюбу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 727/3905/16-ц Верховний Суд в черговий раз зазначив, що за змістом ст. 1224 ЦК України факт ухилення від виконання обов`язків щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення від права на спадкування, якщо цей факт установлений судом. Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві. Виходячи з викладеного, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Зі справи вбачається, що у своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивачка стверджує, що її батько ОСОБА_3 був хворий на хронічну ішемічну хворобу серця, постійно отримував амбулаторне лікування відповідно до встановленого діагнозу, періодично проходив стаціонарне лікування, і з урахуванням захворювання, йому було небажано самостійно здійснювати усі заходи самообслуговування. Але відповідачка, яка є дружиною його батька, якій було відомо про його захворювання, і яка не працювала, могла і повинна була здійснювати постійний догляд за своїм чоловіком, прийняти на себе виконання необхідних заходів із забезпечення життєвих потреб батька. Але вона цього не робила, що дає їй, позивачці, право вимагати в судовому порядку усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті батька в судовому порядку.

Із наданого позивачкою повідомлення Управління охорони здоров`я Кам`янської міської ради від 20 серпня 2020 року, вих. № 01-12/ЗПІ (а.с. 114), яке було надано позивачці на її запит та долучено нею до матеріалів справи, вбачається, що за інформацією адміністрації КНП КМР «Центр ПМСД №1», ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , та був зареєстрований для медичного обслуговування у лікаря ЗПСМ Майстровської Т.О. 15 травня 2018 року, декларація № 0000-ЕХ55-747Р, дійсно перебував під медичним спостереженням з діагнозом: ІХС: стабільна стенокардія напруги, ФК ІІІ СН ІІА, ГХ ІІ ст., 3 ст., гіпертензивне серце, ризик 4, ускладнена персистуючою ФП. Подагричний артрит. Зниження толерантності до глюкози. Отримував амбулаторне лікування відповідно до встановленого діагнозу та періодично стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні КНП КМР «МЛШМД».

Однак, судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_3 до дня смерті працював на посаді директора Кам`янської філії ДП «Дніпростандартметрологія», що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 37-38) та відповіддю Генерального директора ДП «Дніпропетровський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Дніпростандартметрологія») від 27 січня 2021 року № 108/01-26, яке за клопотанням представника відповідачки долучено до матеріалів справи (а.с. 126), де зазначено, що ОСОБА_3 працював на підприємстві з 1982 року по 2020 роки; трудовий договір припинено з 12 червня 2020 року (наказ від 12.06.2020 року № 159-к/тр); згідно з даними табелю обліку робочого часу, за період з 2019 рік по 2020 рік у зв`язку з хворобою листок непрацездатності не оформлював.

Також те, що ОСОБА_3 був працездатним та працював, і в день своєї смерті також перебував на роботі, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які працювали разом з ОСОБА_3 тривалий час до дня його смерті.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду 1 інстанції, що в день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 також поїхав з роботи на службовому автомобілі, який вони разом з ОСОБА_19 ввечері цього дня після того, як відповідачка повідомила їм про смерть свого чоловіка, забирали від будинку свого керівника ОСОБА_3 .

Також всі допитані свідки, підтвердили, що ОСОБА_3 вів активний спосіб життя, виїздив на рибалку, самостійно керував автомобілем, у тому числі службовим, працював, на лікарняних не перебував, на стан здоров`я не скаржився, і періодично з метою профілактики, з урахуванням свого віку, проходив лікування.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 , не зважаючи на наявність хронічного захворювання, з приводу якого він перебував під медичним спостереженням, був працездатним, працював, самостійно забезпечував та обслуговував себе, що свідчить про те, що померлий не потребував за станом свого здоров`я постійної сторонньої допомоги.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали однією сім`єю, між ними панували добрі відносини, вони турбувалися один про одного, що підтвердили в судовому засіданні допитані як свідки двоюрідна тітка померлого - ОСОБА_5 та рідний брат померлого ОСОБА_6 .

Отже, судом 1 інстанції під час розгляду справи не було встановлено, що померлий ОСОБА_3 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані та потребував від будь-кого постійної сторонньої допомоги.

Навпаки, досліджені судом докази та надані свідками показання свідчать про те, що ОСОБА_3 жив звичайним життям, працював, приймав участь у родинних святах, до останнього дня керував автомобілем.

Що стосується посилань позивачки на те, що її батько періодично проходив амбулаторне та стаціонарне лікування лише підтверджує той факт, що ОСОБА_3 та його дружина - відповідачка ОСОБА_2 приймали всі необхідні заходи для підтримання та поліпшення стану здоров`я ОСОБА_3 , щоб він і надалі міг вести активний спосіб життя.

Також суд 1 інстанції критично відносся до тверджень позивачки про те, що відповідачка не має права на спадщину її батька перш за все, тому, що вона, позивачка вважає, що відповідачка разом із своїм онуком та лікарем ОСОБА_20 зробили все, щоб ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_3 помер, бо, на її думку, вони своєчасно не надали медичну допомогу її батькові, а висновки судової медичної експертизи містять в собі відомості щодо виявлення у її батька 12 поламаних ребер.

Ці твердження повністю спростовуються дослідженими судом під час розгляду справи доказами.

Так, у повідомленні Управління охорони здоров`я Кам`янської міської ради від 20 серпня 2020 року, вих. № 01-12/ЗПІ (а.с. 114), яке було долучено до матеріалів справи саме позивачкою, зазначено, що за інформацією адміністрації КП «Обласний Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР» виклик до ОСОБА_3 , 68 років, за адресою: АДРЕСА_1 , з приводом «без свідомості», був здійснений 11 червня 2020 року о 17 годині 40 хвилин. Виклик до Центральної оперативної диспетчерської за номером «103» надійшов з номеру телефону НОМЕР_2 . На виклик виїжджала бригада екстреної медичної допомоги Кам`янської станції Лівобережної підстанції у складі фельдшера, молодшої медичної сестри, водія. Був встановлений діагноз: Гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу. Клінічна смерть. Реанімація. Біологічна смерть. Реанімаційні заходи бригадою ЕМД проводилися згідно з наказом МОЗ України від 05 червня 2019 року № 1269 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів за стандартизації екстреної медичної допомоги». За інформацією КНП КМР «Центр ПМСД № 1» 11 червня 2020 року о 17 години 45 хвилин лікарю ОСОБА_20 зателефонувала дружина пацієнта - ОСОБА_2 та повідомила, що її чоловікову ОСОБА_3 зле. Лікар порадила негайно викликати бригаду ЕМД, що дружина вже зробила. На час прибуття лікаря на адресу по АДРЕСА_1 працівники ЕМД проводили серцево-легеневу реанімацію ОСОБА_3, який був без свідомості у вкрай тяжкому, агонуючому стані. Реанімаційні заходи були без ефекту. Констатовано біологічну смерть. О 18 годині 40 хвилин дані про біологічну смерть ОСОБА_3 передані до Дніпровського ВВС. Тіло померлого було направлено на судове-медичне дослідження з огляду на раптовість смерті.

Згідно висновку експерта № 692-Е від 11 червня 2020 року (а.с. 9-10), виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді переломів 2,3, 4,5-го ребер ліворуч та 2, 3, 4, 5, 6- го ребер праворуч по середньо-ключичним лініям, частково без, частково зі слабо вираженими крововиливами у міжреберні м`язи - виникли незадовго до (в агональному періоді), або відразу ж після настання смерті, можливо внаслідок стискання грудної клітини у передньо-задньому напрямку при наданні реанімаційних заходів, серцево-легеневої реанімації.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, що її батько до дня своєї смерті перебував в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво,потребував допомоги від відповідачки, а ОСОБА_2 ухилялася від надання такої допомоги.

Врахувавши зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.а.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: