КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 757/74/19-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1305/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання дій протиправними, скасування наказів та рішень, зобов`язання вчинити дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року,

встановив:

у грудні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила:

визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Українська залізниця» від 22.02.2017 № Ц 57, протокол № Ц-57/13;

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 17.03.2017 № Ц-153 про введення в дію структури Управління статистики.

визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо вилучення 17 березня 2017 року посади заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця»;

визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо не переведення позивача ОСОБА_1 за заявою від 21.12.2017 на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій;

визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Українська залізниця» від 24 квітня 2018 року (протокол № Ц-64/41 Ком.т. від 24.04.2018) про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в АТ «Укрзалізниця»;

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 27 квітня 2018 року про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в АТ «Укрзалізниця» № 285, додаток 40 якого визначає межі посадових окладів працівників апарату АТ «Укрзалізниця»;

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 04.05.2018 «З особового складу» про призначення посадового окладу від 04.05.2018 № 829-ос.

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 01.08.2018 № 1547-ос про переведення з 01.10.2018 на режим неповного тижня та неповного робочого дня, а саме - 1 година на тиждень.

зобов`язати АТ «Українська залізниця» не вчиняти перешкод їй виконувати повноваження заступника начальника Управління статистики;

стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по грошовим щомісячним виплатам при нарахуванні заробітної плати по новим тарифним ставкам, які затверджені наказом АТ «Українська залізниця» від 27.04.2018 року № 285, за період з квітня по жовтень 2018 року в розмірі 174 980 грн. 55 копійок.

Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., витрати за виготовлення експертного економічного дослідження в розмірі 8 500 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та

визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо не переведення її за заявою від 21.12.2017 на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій;

стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по грошовим щомісячним виплатам при нарахуванні заробітної плати по новим тарифним ставкам, які затверджені наказом АТ «Українська залізниця» від 27.04.2018 року № 285, за період з квітня по жовтень 2018 року в розмірі 174 980 грн. 55 копійок, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., витрати за виготовлення експертного економічного дослідження в розмірі 8 500 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.,

посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 і її представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представника відповідача - Пахомової В.А., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона з 01.08.1989 року працювала у відповідача на різних посадах, остання посада - заступник начальника управління статистики. 26.09.2017 її було ознайомлено з наказом в.о. голови правління ПАТ «Українська залізниця» №Ц-153 від 17.03.2017, яким було введено в дію нову структуру Управління статистики, однак не було запропоновано інших посад в зв`язку з скороченням посади, яку вона займала. 30.11.2017 її було ознайомлено з переліком вакантних посад, 21.12.2017 вона надала згоду на зайняття посади заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій, однак на цю посаду її не було переведено. 27.04.2018 було видано наказ про встановлення нових посадових окладів та затверджено нове «Положення про оплату праці в ПАТ «Укрзалізниця» №285. 04.05.2018 було видано наказ про встановлення їй посадового окладу - 11 070 грн. 02.08.2010 її було ознайомлено з наказом про переведення з 01.10.2018 на режим неповного робочого тижня та неповного робочого дня, а саме - 1 година на тиждень. Вона неодноразово зверталась із заявами з приводу порушення її трудових прав, однак відповіді надано не було, на посаду заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця» було призначено іншу особу, і при цьому не було враховано її досвід та здібності, безперервний стаж на підприємстві. Тому позивач просила:

визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Українська залізниця» від 22.02.2017 № Ц 57, протокол № Ц-57/13;

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 17.03.2017 № Ц-153 про введення в дію структури Управління статистики.

визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо вилучення 17 березня 2017 року посади заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця»;

визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо не переведення позивача ОСОБА_1 за заявою від 21.12.2017 на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій;

визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Українська залізниця» від 24 квітня 2018 року (протокол № Ц-64/41 Ком.т. від 24.04.2018) про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в АТ «Укрзалізниця»;

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 27 квітня 2018 року про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в АТ «Укрзалізниця» № 285, додаток 40 якого визначає межі посадових окладів працівників апарату АТ «Укрзалізниця»;

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 04.05.2018 «З особового складу» про призначення посадового окладу від 04.05.2018 № 829-ос.

визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 01.08.2018 № 1547-ос про переведення з 01.10.2018 на режим неповного тижня та неповного робочого дня, а саме - 1 година на тиждень.

зобов`язати АТ «Українська залізниця» не вчиняти перешкод їй виконувати повноваження заступника начальника Управління статистики;

стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по грошовим щомісячним виплатам при нарахуванні заробітної плати по новим тарифним ставкам, які затверджені наказом АТ «Українська залізниця» від 27.04.2018 року № 285, за період з квітня по жовтень 2018 року в розмірі 174 980 грн. 55 копійок.

Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., витрати за виготовлення експертного економічного дослідження в розмірі 8 500 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не було встановлено факту порушення трудових прав позивача при зміні штатного розпису ПАТ «Укрзалізниця», вона забезпечена робочим місцем та отримує заробітну плату.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення стст. 7, 32, 40, 50, 52, 94, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. 1, 6, 19, 64 ГК України, Закону України «Про оплату праці».

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду та просить частково задовольнити її позовні вимоги: визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо непереведення її на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій відповідно до її заяви від 21.2.2017 та стягнути з відповідача заборгованість по грошовим щомісячним виплатам за період з квітня по жовтень 2018 року в сумі 174 980 грн. 55 коп., стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та розподілити судові витрати.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що хоча у прохальній частині апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 просила про часткове задоволення позовних вимог, однак зі змісту скарги та додаткових пояснень, поданих її представником, вбачається, що апелянт не погоджуються з рішенням суду щодо вирішення всіх позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як видно з матеріалів справи, позивач працювала у відповідача на посаді заступника начальника Управління статистики за переведенням з 12.11.2015. Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до Витягу з протоколу №Ц-57/13 Ком. Т. засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 22.02.2017 було внесено зміни до штатного розпису Управління статистики та з 01.06.2017 було вилучено посаду заступника начальника Управління статистики. Наказом від 17.03.2017 №153 було введено в дію структуру Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до якої штат Управління становив 16 штатних одиниць, з яких була одна посада заступника начальника Управління.

26.09.2017 позивача було ознайомлено із наказом від 17.03.2017 №153, відповідно до якого посада заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця», яку займала позивач, вилучена зі штатного розпису з 20.06.2017. Позивач відмовилась від запропонованої їй посади провідного економіста відділу Управління статистики. У двомісячний термін після цього скорочення фактично не відбулось. 30.11.2017 позивачу було надано інший перелік вакансій, на що вона зобов`язалась надати відповідь до 14.12.2017. Однак відповідь про згоду на переведення на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій позивач надала лише 21.12.2017, після того, як на вказану посаду було призначено іншого працівника (а/с 75 т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 статті 21 КЗпП України).

Частиною 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача в результаті зміни структури підприємства не відбулось, при цьому позивача було з дотриманням вимог трудового законодавства попереджено про наступне звільнення.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що відповідачем при прийнятті на посаду ОСОБА_5 не було враховано її переважне право на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України, є необґрунтованими, оскільки позивача не було звільнено з роботи в результаті скорочення штату.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги представник позивача - ОСОБА_6 зазначала, що дії відповідача були протиправними, оскільки про наступне вивільнення працівники мають бути попереджені не пізніше, ніж за два місяці, при вивільненні працівників має бути враховане переважне право на залишення на роботі, одночасно з попередженням про звільнення працівнику має бути запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, при цьому має бути запропоновано всі вакансії, які існують на підприємстві.

Доводи представника позивача - ОСОБА_6 , викладені в додаткових письмових поясненнях, зводяться до посилань на неправомірність відмови у переведенні позивача на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій та одночасно неправомірність скорочення розміру посадового окладу для посад, які підлягають скороченню в реорганізованих підрозділах і нарахування заробітної плати позивачу за посадою заступника начальника Управління статистики.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці, що врегульовано ч. 3 статті 32 КЗпП України. Відповідно до цієї норми у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

На власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

Також є вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довела, що заробітну плату за період з квітня по жовтень 2018 року їй було нараховано та виплачено у меншому розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 174 980 грн. 55 коп. В обґрунтування заявленої вимоги позивач надала до справи Висновок експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження №20/18 від 07.12.2018, виконаного на замовлення позивача судовим експертом Вавіловою В.В . У Висновку експертом було зроблено розрахунок щомісячної заробітної плати позивача виходячи із середнього значення місячного посадового окладу 34 755 грн. (від 28 960 грн. до 40 550 грн.) та доплат до нього, як працівнику, що має ступінь кандидата наук, надбавку за вислугу років, премії.

В ч. 4 статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Згідно ст. 97 КЗпП Українита ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Заявлена позивачем вимоги про стягнення заборгованості по грошовим щомісячним при нарахування заробітної плати за період з квітня по жовтень 2018 року в сумі 174 980 грн. 55 коп. правильно була визнана судом першої інстанції як безпідставна, оскільки позивачу не було встановлено такого розміру посадового окладу. З 01.01.2018 посадовий оклад позивача становив 11 070 грн. з відповідними доплатами. Наданому позивачем Висновку було дано вірну правову оцінку.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

24.04.2018 правлінням ПАТ «Укрзалізниця» (протокол №Ц-64/41) було встановлено нові посадові оклади та затверджено нове Положення про оплату праці в ПАТ «Укрзалізниця», на підставі якого було прийнято наказ №285.

Наказом №1547/ос від 01.08.2018 було встановлено позивачу, заступнику начальника Управління статистики з 01.10.2018 режим неповного робочого часу. З наказом позивача було ознайомлено 02.08.2018, з яким вона погодилась (а/с 87 т. 1).

14.08.2018 позивачу було додатково запропоновано посади для подальшого працевлаштування (а/с 91 т. 1).

Позивач визнає, що обрала самостійно посаду, на яку її було переведено та наразі вона працює у відповідача. Отже її звільнення з роботи у зв`язку зі зміною штатного розпису не відбулось.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

Оскільки судом першої інстанції не було встановлено порушення трудових прав позивача, відповідно відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Також відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді