Постанова

Іменем України

25 листопада 2021 року

м. Київ

справа №359/6969/18

провадження № 61-17603св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що з 16 серпня 1997 року позивач з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано майно: земельна ділянка площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільського району, с/рада Гнідинська, ДП «Колос», на якій у 2006 року побудований садовий будинок з господарськими спорудами загальною площею 371,2 кв. м, а також дві квартири.

Відповідно до проведеної оцінки загальна вартість спільного майна становить 10 248 243,69 грн, в тому числі: вартість земельної ділянки та будинку становить 7 585 043,69 грн, вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 648 300,00 грн, квартири АДРЕСА_2 становить 1 014 900,00 грн.

У зв?язку із відкритим виконавчим провадженням про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргів, позивач була позбавлена частини свого майна, яке без її відома було переоформлене на стягувача ОСОБА_3 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2018 року у справі № 359/6969/18 накладений арешт із забороною вчиняти будь - які дії щодо відчуження нерухомого майна, в тому числі спірних квартир, проте постановою приватного виконавця Жаботинського І. В. від 24 вересня 2018 року стягувачу ОСОБА_3 передано в рахунок погашення боргу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ціною 349 454,05 грн, що складає лише 42 % від ринкової вартості цієї частини майна.

Постановою приватного виконавця Жаботинського І. В. від 28 листопада 2018 року стягувачу ОСОБА_3 передано в рахунок погашення боргу 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , за ціною 218 219,40 грн, що складає 43 % від ринкової вартості цієї частини майна.

За наведених обставин та з урахуванням уточнень, просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 квартири, загальною площею 72,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 квартири загальною площею 57,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільського району, с/рада Гнідинська, ДП «Колос»;

- 2/3 частини садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

В порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільського району, с/рада Гнідинська, ДП «Колос»;

- 1/3 частину садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,4400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільського району, с/рада Гнідинська, Дачне поселення «Колос»;

- 1/2 частину садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3626 грн 48 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що право спільної сумісної власності подружжя на спірні квартири припинилося з моменту реєстрації права власності на 1/2 частку у спірному майні за третьою особою, а тому виникло право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Щодо поділу земельної ділянки та садового будинку, які перебувають у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд виходив із того, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року, розмір частки відповідача у спірному майні, яке перебуває у спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , становить 1/2 частина. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтями 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Спірне майно, а саме земельна ділянка та садовий будинок набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, отже, земельна ділянка та садовий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу з урахуванням уточненої касаційної скарги, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом не були взяті до уваги доводи та докази позивача про суттєве знецінення часток майна, що залишилися після їх відчуження в процесі розгляду справи, що є підставою для відступлення від принципу рівності часток подружжя та поділу майна на умовах, визначених в позовній заяві.

Також судом не було вжито належних заходів для забезпечення захисту прав позивача та вирішено справу незалежно від продажу спільного майна подружжя під час розгляду справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції формально розглянув апеляційну скаргу, не аналізуючи доводів, вирішив спір без участі позивача за наявності її клопотання про відкладення розгляду скарги.

Суди не з`ясували природу виникнення боргів відповідача перед третьою особою ОСОБА_3 .

Отже, судами неправильно застосовані норми матеріального права, передбачені статтями 70, 71 СК України, порушено норми процесуального права, передбачених статтею 206 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність висновку ВС щодо застосування норм СК України та ЦК України при відчуженні спільного майна подружжя та як наслідок суттєвої зміни його вартості під час судового спору про його поділ.

Аргументи учасників справи

У березні 2021 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, підписаний представником ОСОБА_4 , в якій просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій без змін.

Відзив мотивований тим, що судами враховано, що частки ОСОБА_2 у нерухомому майні були відчужені, а відтак, доводи ОСОБА_1 про те, що дана обставина не була врахована судами, є необґрунтованими. Предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя, а тому законність відчуження часток ОСОБА_2 у нерухомому майні, не є предметом дослідження у даній справі, у зв`язку з чим суди не могли надавати правову оцінку даним фактам.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У березні 2021 року матеріали цивільної справи № 359/6969/18 надійшли до Верховного Суду та 05 березня 2021 року передані судді-доповідачу.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 23 лютого 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 1997 року.

Подружжям ОСОБА_5 під час шлюбу набуто наступне майно:

квартира, загальною площею 72,1 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

квартира загальною площею 57,7 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельна ділянка, площею 0,4400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, розташована за адресою: Київська область, Бориспільського району, с/рада Гнідинська, ДП «Колос»;

садовий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Земельна ділянка, площею 0,4400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільського району, с/рада Гнідинська, ДП «Колос» набута на підставі договору купівлі - продажу від 09 грудня 2006 року.

На земельній ділянці в період шлюбу подружжям побудований садовий будинок з господарськими спорудами, що зареєстровано КП Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №3153 від 10 грудня 2009 року, виданого Гнідинською сільською радою Бориспільського району Київської області на підставі рішення виконкому від 29 вересня 2008 року № 248.

Станом на 30 травня 2018 року вартість об?єкта оцінки: садовий будинок загальною площею 371,2 кв. м. з господарськими спорудами (гостьовий будинок, сарай, навіс, навіс, прибудова, прибудова, огорожа, колонка питна, яма вигрібна) та земельна ділянка загальною площею 0,44 га кадастровий номер :04:002:0536 за адресою: АДРЕСА_5 , складає 7 585 000,00 грн.

Ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_6 на 30 серпня 2018 року становить 1 648 300,00 грн.

Ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_7 , станом на 30 серпня 2018 року становить 1 014 900,00 грн.

На момент судового розгляду частина зазначеного в позові майна вибула з власності подружжя.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 110 347,24 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 2 981 582,42 грн в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 30 травня 2014 року. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 72 651,43 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 1 890 651,75 грн. в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 10 жовтня 2016 року. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8 320 грн судового збору. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правовідносин за договором позики припиненими, визнання договору позики недійсним.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 30 травня 2014 року та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 228,54 грн судового збору. В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року залишено без змін.

Вказане судове рішення знаходиться на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. (ЗВП №55229314).

В рамках відкритого виконавчого провадження приватний виконавець звернувся до суду із поданнями про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року у справі № 753/23866/17-ц, залишеною без змін постановою апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року та ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року, подання приватного виконавця Жаботинського І. В. задоволено, визначено частку боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та в розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26 серпня 2008 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року у справі № 753/16562/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, подання приватного виконавця задоволено та визначено частку ОСОБА_2 на земельну ділянку та садовий будинок, які перебувають у спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частини.

В межах відкритого зведеного виконавчого провадження (ВП № 55229314) щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 72 651,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно1 890 651,75грн, та 3 228,54 грн судового збору, а також в порядку, визначеному статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» третяособа ОСОБА_3 набула право власності на частину спірного майна, а саме: на 1/2 частину квартири, загальною площею 72.1 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , та на 1/2 частину квартири загальною площею 57,7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 .

В межах виконавчого провадження № 55225986 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/6449/17, яким з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським С. С. звернуто стягнення на частку ОСОБА_6 у майні, яким він володіє спільно з дружиною ОСОБА_7 , а саме: на 1/2 частки у садовому будинку та 1/2 частки земельної ділянки.

06 квітня 2020 року за результатами публічних торгів 1/2 частини Садового будинку та 1/2 частини Земельної ділянки, які належали ОСОБА_8 , були придбані переможцем цих торгів ОСОБА_9 , за яким 29 травня 2020 року було зареєстровано право власності на вказані об`єкти.

Інші 1/2 частина садового будинку та земельної ділянки залишились у власності ОСОБА_1 , у зв`язку з чим садовий будинок та земельна ділянка з 06 квітня 2020 року є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2021 року справа № 161/5448/18 (провадження № 61-14732св20) вказано, що: «відступити від засади рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна суд може на підставі частин другої, третьої статті 70 СК України за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, тому частки позивача та відповідача як співвласників спірного майна у праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частині спірного житлового будинку за кожним із них».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила відступити від рівності часток подружжя, але на підстави, визначені в законі для такого відступу, не посилалась, не були встановлені такі і під час розгляду справи.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок щодо поділу земельної ділянки та садового будинку, які перебувають у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з визначенням розміру частки у спірному майні, яке перебуває у спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції вирішив спір без участі позивача за наявності її клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами є необґрунтованими.

Відповідно до статті 372 ЦПК України підставою відкладення розгляду справи може бути неявка у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд касаційної вважає висновок апеляційного суду щодо розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, обгрунтованими, оскільки карантин на час розгляду справи носить адаптивний характер. Про день і час судового засідання сторони завчасно повідомлялися шляхом направлення судових повісток, оголошення про проведення судових засідань було також розміщено на офіційному сайті «Судова влада України». Доказів про неможливість явки до суду у зв`язку із встановленими карантинними обмеженнями, а саме: неможливістю дістатися до Київського апеляційного суду, хворобливим станом здоров`я, чи з інших поважних причин, ОСОБА_1 не надала.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно не прийняли до уваги визнання позову відповідачем необґрунтовані.

За змістом частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Встановивши, що визнання позову відповідачем порушує права третьої особи, суди дійшли обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Висновки Верховного Суду

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням висновку щодо застосування норм права викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2021 року справа № 161/5448/18 (провадження № 61-14732св20), колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржені судові рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук