Єдиний унікальний номер 237/3984/20
Номер провадження 22-ц/804/2728/21
Номер провадження 22-ц/804/2728/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 237/3984/20 за позовом ОСОБА_1 до Мар`їнської військово-цивільної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 серпня 2021 року (суддя Ліпчанський С.М.),

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Мар`їнської військово-цивільної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті ОСОБА_2 , дружини її двоюрідного брата, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Вказувала, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 . За життя спадкодавці вона здійснювала за нею догляд, допомагала по господарству.

Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок А-1 з тамбуром а-1, загальною площею 89,4 кв.м. в тому числі житловою 61,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сарай Г-1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Мар`їнської військово-цивільної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 серпня 2021 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка передбачає сприяння судом учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом не взято до уваги додаткові пояснення, що на час звернення до суду вона не була обізнана про наявність заповіту, чи будь якого рішення.

Стаття 1224 ЦК України передбачає можливість усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та заповітом на підставі рішення суду, якщо є на те доведені факти.

Судом не взято до уваги поведінку спадкоємця відносно спадкодавця.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Медвєдєва Т.В. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача Мар`їнської військово-цивільної адміністрації не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 23 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за №161, відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Згідно заповіту від 23 вересня 1989 року ОСОБА_2 заповідала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено 23 вересня 1989 року державним нотаріусом Мар?їнської державної нотаріальної контори Шевченко О. М., зареєстровано в реєстрі №2-1757. В спадковому реєстрі 06 жовтня 2014 року зареєстрована спадкова справа № 56615046, спадкодавець ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом та зміна черговості можлива лише між спадкоємцями за законом, тоді як ОСОБА_3 є спадкоємицею за заповітом. Прийняття спадщини за заповітом є першочерговим, тоді як прийняття спадщини за законом можливе лише з урахуванням черговості, у зв`язку з відсутністю заповіту.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального закону за наступних підстав.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 23 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за № 161, відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Згідно заповіту від 23 вересня 1989 року ОСОБА_2 заповідала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено 23 вересня 1989 року державним нотаріусом Мар?їнської державної нотаріальної контори Шевченко О. М., зареєстровано в реєстрі № 2-1757. В спадковому реєстрі 06 жовтня 2014 року зареєстрована спадкова справа № 56615046, спадкодавець ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.49)

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять відомості щодо наявності або відсутності спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено наявність заповіту від 23 вересня 1989 року, яким ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповідала ОСОБА_3 належне їй майно, а в спадковому реєстрі 06 жовтня 2014 року зареєстрована спадкова справа № 56615046, спадкодавець ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд приходить до висновку що Мар`їнська військово-цивільна адміністрація є неналежним відповідачем у даній справі та під час розгляду в суді першої інстанції підлягала залученню до участі у справі належний відповідач.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року по справі №761/30025/16-ц, у постанові Верховного Суду (ВС/КЦС по справі №352/382/18 від 30 квітня 2020 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 520/6366/13-ц (провадження № 61-12030св20) вказано, що «належними відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за їх відсутності - відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, але з інших підстав, оскільки суд першої інстанції не встановив коло усіх спадкоємців померлої та не залучив до участі у справі, у той час як позов спадкоємця про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця за заповітом, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Мар`їнської військово-цивільної адміністрації задоволенню не підлягають через їх пред`явлення до неналежного відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 серпня 2021 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Мар`їнської військово-цивільної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста