Справа №295/9337/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

присяжних Кудіна Д.М., Клоченко К.П.,

секретаря Капустинської Г.О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Грабчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2020 р. заявник, ОСОБА_3 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з заявою про визнання обмежено цівільно дієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над нею опіки та призначення, для визначення стану психічного здоров`я ОСОБА_2 судово-психіатричної експертизи. В обґрунтування своїх вимог заявник вказав Що він, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 являюся чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними укладено 12.08.2000 р. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З дружиною та сином вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 , донька окремо, за межами України.Незадовго після укладення шлюбу з ОСОБА_2 він почав помічати за нею неадекватну поведінку, яка виражалася у тому, що ОСОБА_2 на протязі певних відрізків часу перебувала у прострації, затяжних депресіях, які змінювалися приступами агресії та роздратуванням, на протязі даного часу вона не усвідомлювала дійсність, втрачала можливість спілкуватися. Дані стани у ОСОБА_2 тривали не постійно, це відбувалося періодично, особливо сильне погіршення відбувалося при зміні погодних умов. Пізніше, ОСОБА_2 йому зізналася, що вона страждає на психічні розлади, і навіть проходила лікування. Про вищезазначені обставини ОСОБА_2 не розповіла йому до укладення шлюбу. На протязі їх шлюбу ОСОБА_2 постійно проходила лікування, яке включало прийом антидепресантів, транквілізаторів та психостимулюючих засобів. Прийом даних препаратів вона здійснює по теперішній час, з ним на тему здоров`я не спілкується та намагається приховати ті обставини, що вона приймає сильно-діючі психотропні медичні засоби. Інколи ОСОБА_2 перебуває у збудженому, веселому стані, який може різко змінитися на роздратування та втрату відчуття реальності а також панічними атаками. Такий стан у ОСОБА_2 може тривати декілька тижнів, після цього вона повертається до нормального життя і так триває до чергового загострення.Останнім часом психічний стан ОСОБА_2 значно погіршився, вона проявляє агресію та часто, за його спостереженнями, не усвідомлює свої дії. За час його відсутності із ОСОБА_2 залишається їх малолітній син, тому стан психічного здоров`я ОСОБА_2 викликає у нього значне занепокоєння. Тим більше, він має обгрунтовану підозру про те, що ОСОБА_2 потрапила під вплив невідомих йому осіб (невиключно із псевдо-релігійної організації), які використовуючи її стан, маніпулюють нею з метою матеріальної наживи, оскільки ОСОБА_2 всі кошти, які є у них вдома, віддає даним невстановленим ним стороннім особам, навідує місця проведення релігійних обрядів, проводить невідомі йому релігійні обряди у них вдома, спілкується з даними особами та уникає спілкування. Все вищезазначене зумовило необхідність для нього звернення до суду про обмеження дієздатності ОСОБА_2 , встановлення над нею піклування та проведення у справі судово-психіатричної експертизи для встановлення дійсного стану її психічного здоров`япроведення якої заявник просив суд доручити експертам Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 (12440, Житомирська обл., Житомирський район, с. Зарічани, вул. Бердичівське шосе, 3), на вирішення яких поставити наступні питання:

1.Чи страждала ОСОБА_2 на будь-які психічні розлади в минулому, до 2020 року?

2.Чи страждає ОСОБА_2 на будь-які психічні розлади на даний час?

3.Якщо ОСОБА_2 страждає на будь-який психічний розлад на даний час, то в який саме (згідно діючої міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду)?

4.Якщо ОСОБА_2 на даний час страждає на будь-які психічні розлади, то чи може вона в силу наявних у неї розладів психіки, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

5.Чи не обмежують в даний час виявлені розлади психічної діяльності у ОСОБА_2 її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.02.2021 р. у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 про призначення судово-психіатричної експертизи по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи ОСОБА_2 - відмовлено.

В судовому засіданні заявник та його представник, адвокат Гуртовенко Р.М. наполягали на задоволені заяви посилаючись на надані суду докази.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 , представник заінтересованої особи адвокат Грабчук О.В. заперечувала проти задоволення заяви про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_2 , з посиланням на те, що неможливо визнати обмежено дієздатною психічно здорову людину. В обгрунтування своєї позиції вказала, що заявник ОСОБА_3 як доказ її, ОСОБА_2 психічного стану здоров`я посилається на висновок фахівця ОСОБА_6 який має стаж роботи понад двадцять років але знаходиться на пенсії та лікарською практикою не займається. При цьому її, ОСОБА_2 ніколи не бачив та не оглядав. На дослідження, йому, ОСОБА_6 було надано ксерокопії документів, справжність і автентичність яких він не підтверджує, при цьому ОСОБА_6 не зазначає, що він попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. З висновку фахівця ОСОБА_6 , неадекватність поведінки ОСОБА_2 він вбачає в тому, що вона звернулася до суду з позовами про розлучення, поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила той факт, що дійсно 27 травня 2020 р. вона звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.Після отримання заявником ОСОБА_3 повідомлень про відкриття проваджень у даних справах, ним, ОСОБА_3 було подано заяву про вирішення питання щодо обмеження її, ОСОБА_2 цивільної дієздатності та призначення їй піклуальника.Вважає, що заява про обмеження її цивільної дієздатності, подана ОСОБА_3 з метоюзатягування вищевказаних процесів та здійснення психологічного тиску на неї. Подана ОСОБА_3 заява не містить жодної обставини, котра вказує на необхідність проведення експертизи та не містить достатніх даних про психічний розлад її здоров`я. ОСОБА_2 звернула увагу суду на те, що ОСОБА_3 достеменно відомо, що підстави для обмеження її, ОСОБА_2 цивільної дієздатності - відсутні. Це підтверджується зокрема і тим, що заявник ОСОБА_3 являється засновником декількох приватних підприємств, зокрема: Приватного підприємства «Українська дистрибуційна система» та Товариства з обмеженою відповідальністю «СП САН ДЕКОР».Вона працювала заступником директора Приватного підприємства «Українська дистрибуційна система» (код ЄДРПОУ: 36330611) з травня 2009 р. та, починаючи з 08 жовтня 2014 р. до 19 серпня 2020 р. працювала директором Товариства з обмеженою відповідальністю «СП САН ДЕКОР» (37671882).В свою чергу в заяві про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_3 зазначає, що незадовго після укладення шлюбу він почав помічати за нею, ОСОБА_2 неадекватну поведінку, яка виражалась в тому, що вона протягом певних проміжків часу перебувала у прострації, затяжних депресіях, які змінювались приступами агресії, роздратуванням, на протязі даного часу не усвідомлювала дійсність, втрачала можливість спілкування.В той же час, сам ОСОБА_3 призначив її, ОСОБА_2 на посади директора та заступника директора власних підприємств. Призначення на керівні посади та надання доступу до інформацїї що має основне значення для підприємств при наявності сумнівів в усвідомленні особою своїх дій та керуванні ними є незрозумілим та суперечить обставинам, викладеним ОСОБА_3 в заяві про обмеження цивільної дієздатності. Також ОСОБА_2 звернула увагу суду, що згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків МОЗ України» від 24.09.2020 р. № 172 «… ОСОБА_2 будь-яким психічним захворювання не страждає, за своїм психічним станом здатна усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними...» Крім того, на підтвердження своїх посилань представник заінтересованої особи надав додаткові докази.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради Любар О.В. у судовому засідання пояснила, що з матеріалами справи знайома. З приводу призначення піклувальника за заявою ОСОБА_3 заперечувала, оскільки заявник до Управління соціального захисту населення Корольовського району, депертаменту соціальної політики Житомирської міської ради з відповідним пакетом документів не звертався. (а. с. 154, 156).

Заслухавши пояснення заявника його представника, заінтересованої особи та представників заінтересованих осіб по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає заяву не підлягаючою до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 296 ЦПК України, заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 від 03.12.2019 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 12 серпня 2000 р. уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 912. Прізвище після укладання шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_7 . (а. с. 9)

При викладених обставинах суд вважає, що заявник ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 296 ЦПК України, мав право на звернення до суду з заявою про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник ОСОБА_3 стверджує, що «…Незадовго після укладення шлюбу з ОСОБА_2 я почав помічати за нею неадекватну поведінку…останнім часом психічний стан ОСОБА_2 значно погіршився, вона проявляє агресію та часто, за моїм спостереженням, не усвідомлює свої дії…» (а. с. 1-2)

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, і тим самим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Порядок обмежити цивільну дієздатність фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Частиною 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Заявник в обґрунтування заявлених вимог та посилань про наявність психічних розладів у ОСОБА_2 посилається на виписку з історії хвороби № 0794-08/20074. Зі змісту вказаної виписки свідчить, що ОСОБА_2 з 24.11.2008 по 27.11.2008 р. проходила обстеження у Вільнюскому діагностичному центрі де їй був поставлений діагноз (російською): «Первичная артеральная гипертензия ІІ стадии. Мигрень. Эпизоды депрессии средней тяжести с соматическим компонентом…» (а. с. 11-12)

Виписку з історії хвороби (первинний огляд невропатолога)…Діагноз: класична мігрень. Депресівний сіндром (а. с. 13)

Висновок фахівця ОСОБА_6 , який свої висновки зробив на підставі копій медичних документів, без обстеження, спілкування з самою особою вважає за необхідне призначити амбулаторну судово-психіатричну експертизу. (а. с. 14).

Виписка із медичної карти стаціонарного хворого (ЦМЛ № 1 м. Житомир з 09.02.2005 р. по 23.02.2005 р.) Діагноз: Гіпертонічна хвороба І стадії. Мігрень. (а. с. 15) та виписки з епікризу та консультації невропатолога (а. с. 16-19).

Виписний епікриз історії хвороби № 6193. Діагноз: Мігрень, мігренозний статус. (а. с. 16) та виписки з епікризу та консультації невропатолога. (а. с. 17-19).

Згідно медичного словника мігрень - це неврологічне захворювання викликає сильні, судомні головні болі в одній (рідко в обох) половині голови. Хвороба викликає серйозний дискомфорт, а інтенсивність болю така, що після кожного минулого нападу людина починає більше боятися приходу нового. Больовий синдром може бути доповнений нудотою, блювотою, світлом і страхом звуку, дратівливістю, порушеннями сну. У важких випадках мігрень призводить до нездатності працювати і інвалідності.

Гіпертонічна хвороба (грец. hyper підвищення + tonos напруження; син.: есенціальна артеріальна гіпертензія, первинна артеріальна гіпертензія) розповсюджена хвороба невстановленої етіології, основними проявами якої є підвищений АТ, часто у поєднанні з регіональними розладами судинного тонусу за відсутності причинного зв`язку хвороби з первинним органічним ушкодженням будь-яких органів або систем. Характеризується стадійністю в розвитку симптомів. Більш ніж у 90% випадків гіпертонічна хвороба буває ідіопатичною (первинною, есенціальною) і тоді її називають гіпертонічною хворобою. У 510% випадків Гіпертонічна хвороба має встановлену причину (симптоматична ГХ).

Відповідно до рекомендацій об`єднаного комітету експертів ВООЗ і Міжнародного товариства з вивчення артеріальної гіпертензії (1999 р.), показники нормального АТ підрозділяють на такі категорії: оптимальний АТ (систолічний АТ <120 мм рт. ст, діастолічний АТ <80 мм рт. ст), нормальний (систолічний АТ <130 мм рт. ст., діастолічний АТ <85 мм рт. ст), високий нормальний АТ (систолічний АТ 130139 мм рт. ст., діастолічний АТ 8589 мм рт. ст.). ОСОБА_8 слід розуміти підвищення систолічного АТ >140 мм рт. ст. або діастолічного >90 мм рт. ст.

Суд не приймає вказані довідки в якості належних доказів, оскільки вказані виписки свідчать про обстеження ОСОБА_2 , про призначення їй медичних препаратів а діагноз, який вказується у медичних документах - гіпертонічна хвороба, мігрень, не свідчить про психічне захворювання ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що пунктом 2 частини 1 статті 105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: психічний стан особи.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» судово-психіатрична експертиза з цивільних справ призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, має бути визначено судом у судовому засіданні, як це передбачено ст. ст. 103-105 ЦПК України.

Як зазначається в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», судово-психіатрична експертиза призначається у справах про визнання громадянина недієздатним. В ухвалі про призначення експертизи на вирішення експертів мають бути поставлені такі питання: чи хворіє даний громадянин на психічну хворобу; чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати ними.

Разом з тим, у відповідності до частини 1 статті 298 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України «Про судову експертизу».

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 р. № 397.

Відповідно до пункту 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи,зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У той же час, з урахуваннями того, що матеріали справи не містять достатніх даних про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 , які також не надані заявником, 01.02.2021 р. Богунським районним судом м. Житомира було постановлено ухвалу, якою відмовлено заявника у призначенні судово-психіатричної експертизи.

Між іншим, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

На виконання вимог ст. 106 ЦПК України, заінтересованою особою ОСОБА_2 було надано до суду висновок судово-психіатричної експертизи № 172 від 24.09.2020 р. проведеної лікарями ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Мінстерства охорони здоров`я України» у відповідності до якого, зазначено, що ОСОБА_9 на будь-який психічний розлад не страждає, за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З зазначеного висновку вбачається, що під час клінічного дослідження ОСОБА_2 , виявлені наступні обставини. Психічний стан особи: настрій рівний, орієнтована вірно, розуміє мету експертизи. В бесіду залучається охоче, відповідає по суті запитань. Чітко, послідовно, із збереженням хронології, без зайвих подробиць викладає обставини свого життя. Себе характеризує як врівноваж працьовиту, цілеспрямовану особистість, але разом з тим вона є досить компромісною та гнучкою. Також зазначає, що вона є витриманою, ініціатором конфліктів буває нечасто, намагається їх вирішувати або згладжувати; любить своїх дітей, відчуває відповідальність за події навколо себе та за результати власної діяльності. Розповіла, що з чоловіком вони разом прожили 23 роки, з них 19 років у офіційному шлюбі. У шлюбі у них народилося двоє дітей: донька (їй зараз 19 років, проживає окремо за межами України) та син (йому 6 років). Також вона з чоловіком мають спільний бізнес - займаються торгівлею оздоблювальними матеріалами. Вони спільно організували підприємства, на одному з яких підекспертна працювала на посаді директора, а на іншому заступником директора, а чоловік засновник на обох підприємствах. Також повідомила, що напружені відносини з чоловіком них були давно, але вона терпіла, намагалася зберегти шлюб заради дітей. Останній конфлікт, яким був ініціатором чоловік став для неї останьою «краплею» і вона наважилася на розлучення. Тепер чоловік не можеі простити таку поведінку і намагається всіляко її наказати - скоротив на і підприємствах, обмежив її фінансово тощо. Тепер прагне посіяти сумнів у її психічній повноцінності та дієздатності на підставі «вигаданих сумнівів у її психічному здоров`ї» та сфабрикованої медичної документації. За цих обставин та зважаючи на таку поведінку чоловіка підекспертна вирішила розвіяти будь-які сумніви у її психічному здоров`ї і тому звернулася до державної установи, як того вимагає закон, для проходження комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Зараз вона засмучена обставинами, що склалися у її сім`ї разом із тим, не збирається здаватися, бо вважає дії чоловіка протизаконними і такими що принижують її людську гідність. Під час психологічного обстеження встановлено, що підекспертна доступна продуктивному спілкуванню. Під час бесіди на запитання відповідає по суті, послідовно та виважено, ставить зустрічні питання. Біографічні відомості викладає в хронологічній послідовності, докладно та обґрунтовано викладає важливі на її думку факти своєї біографії. Мету проведення дослідження розуміє вірно. Емоційні прояви виразні та диференційовані відповідно контексту бесіди. Настрій рівний, поводиться спокійно, адекватно ситуації обстеження. Судження послідовні та логічні. Мовлення граматично правильне, словниковий запас достатній. Скарг на стан розумової працездатності не пред`являє. При виконанні експериментальних завдань інструкції засвоює правильно. Мислення послідовне. Ознак декомпенсації не виявляє…

Згідно висновків експертів ОСОБА_2 будь-яким психічним захворюванням не страждає. За своїм психічним станом здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а. с. 38-43).

Суд, оцінюючи наданий висновок експертизи, враховує наступне. Вимоги до висновку експерта визначені ст.102 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 77, 79, 81 ЦПК України визначено, що є належними, достовірними, достатніми доказами а ст. 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, вказана експертиза проведена експертною установою, що має відповідні повноваження. Відповідно до вимог ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Оцінюючи висновок експерта у сукупності та взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами у справі, суд визнає останній достатньо обґрунтованим. Письмових доказів, з яким він вступає у суперечність матеріали справи не містять. Порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, в ході розгляду справи не встановлено.

У зв`язку з вказаним суд критично відноситься до доводів представника заявника адвоката Гуртовенко Р.М. в тій частині, що на його думку висновок судово-психіатричної експертизи № 172 від 24.09.2020 р. не можна вважати як належний та допустимий доказ. (а. с. 94-98).

Як вбачається з ксерокопії трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 , з липня 1990 р. по квітень 1991 р. вона працювала лаборантом кафедри суспільних дисциплін у Житомирському кооперативному технікумі. З квітня 1991 р. по лютий 1992 р. в об`єднанні підліткових клубів старшим бухгалтером. З лютого 1992 р. по вересень 1993 р. у ТОВ «ТУ СМО» головним бухгалтером. З вересня 1993 р. по травень 1996 р. кооператив «Союз» головним бухгалтером. З травня 1996 р. по травень 2004 р. - ТОВ «Вірма» головним бухгалтером. З травня 2004 р. по березень 2009 р. - ПП «Декостиль» заступником директора з фінансових питань. З вітня 2009 р. по липень 2020 р. - ПП «Українська дистрибуційна система» аступником директора з фінансових питань. З жовтня 2014 р. по липень 2020 р. - ТОВ «СП Сандекор» директором підприємства. Була звільнена з осади головного бухгалтера 21.09.2020 р. за скороченням. (а. с. 45-47).

Згідно наданої медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом № НОМЕР_2 з Комунального підприємства «Здоров`я» м.Житомир, з якої вбачається, що 25.12.2008 р. ОСОБА_2 була оглянута і визнана здоровою та придатною для видачі водійського посвідчення групи «А» та «В».

Згідно наданого сертифіката про проходження профілакт наркологічного огляду з кабінету профілактичних наркологічних о серія 10 ААЖ №188599 від 08.07.2020 р. наркологічні протипоказа керування автотранспортом відсутні. Сертифікат дійсний до 08.07.2022 р. (а. с. 93)

Зі змісту листа приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. від 22.12.2020 р. № 114/01-16 свідчить, що 19 травня 2010 р. за реєстром № 1746 була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно якої довірена особа до 19 травня 2013 р. мала право розпоряджатися всім майном та представляти інтереси в усіх установах та організаціях. (а. с. 135).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 2 даної норми визначено порядок визнання фізичної особи недієздатною відповідно до вимог Цивільно-процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже підставами для обмеження цивільної дієздатності фізичної особи визнаються:

а) наявність у особи психічного розладу, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними;

б) зловживання спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами тощо, якщо фізична особа цими діями ставить себе чи свою сім`ю, інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище (ст. 36 ЦК України).

Основним, але не єдиним, доказом для визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над фізичною особою опіки та призначення опікуна є висновок судово-психіатричної експертизи.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» за № 3 від 28 березня 1972 р. із змінами та доповненнями (надалі - «Постанова Пленуму»), даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

В свою чергу п. 2 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає, що тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення, свідомості, порушення сприйняття, мислення,волі,емоцій,інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком викладеним Верховним судом України у постанові від 19 жовтня 2016 р. по справі № 6-384цс16.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд не має жодного сумніву у належному психічному стані ОСОБА_2 , яка самостійно та адекватно надала відповіді на поставлені судом запитання під час розгляду справи, стосовно якої встановлено відсутність психічних розладів у відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 172 від 24.09.2020 р., за її характеристиками, довідками, в яких вона характеризується позитивно і зі змісту яких свідчить що підстав вважати ОСОБА_2 такою, що страждає на хронічний стійкий психічний розлад, немає.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 р. зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, за результатами розгляду вказаної заяви, суд прийшов до висновку, що заявник ОСОБА_3 діяв недобросовісно, стверджуючи що його дружина, ОСОБА_2 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок якого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними, оскільки судом навпаки встановлено, що вона здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_2 є необґрунтованою та безпідставною, а подання її зумовлене лише неприязливими стосунками та намаганням заявника дискредитувати ОСОБА_2 в очах громадськості, обмежити її в правах на майно придбане під час шлюбу та виховані рідної дитини у зв`язку з чим, заява про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

З огляду на те, що вимоги про встановлення піклувальника є похідними, суд також відмовляє в їх задоволенню, через безпідставність та необґрунтованість.

Під час ухвалення рішення суду, за наслідком розгляду цієї справи, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України. Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя.

Відповідні положення статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають те, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, у справі «Анатолій Руденко проти України» Європейський суд констатував порушення підпунктів «с» та «є» пункту 1 статті 5 Конвенції, пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції, коли заявник повністю залежав від органів влади, які позбавили його шансів довести свою адекватність.

Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлено правила про те, що міжнародні договори України (в тому числі конвенції) застосовуються на території України нарівні з національним законодавством.

При цьому, у випадку виникнення суперечності між міжнародним договором та національним законом, повинен застосовуватися міжнародний договір.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини №37679/08v. Czech Republic зазначено, що будь-яке обмеження свободи особи з психічними розладами навіть на нетривалий час може бути визнано катуванням або жорстоким поводженням.

Конвенцією проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання (ратифіковано із застереженнями Указом Президії ВР №3484- XI (3484-11) від 26.01.1987 р.) встановлено, що кожна держава-сторона вживає ефективних законодавчих, адміністративних, судових та інших заходів для запобігання актам катувань на будь-якій території під її юрисдикцією. Жодні виключні обставини, якими б вони не були, стан війни чи загроза війни, внутрішня політична нестабільність чи будь-який інший надзвичайний стан не можуть бути виправданням катувань. Наказ вищого начальника або державної влади не може служити виправданням катувань.

В підпунктах, d, e та пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод йдеться про позбавлення свободи в контексті цивільного права.

У справі Вінтерверп проти Нідерландів (1979) Суд сформулював три критерії, які дозволяють точніше визначити поняття «психічно хворий» в рамках підпункту пункту 1 статті 5, а саме :

- держава має використовувати об`єктивні медичні стандарти при вирішенні питання про те, чи може особа вважатись «психічно хворою»;

- характер або ступінь психічної хвороби мають бути достатньо гострими, щоб виправдати примусову госпіталізацію;

- держава має право утримувати хворого в лікарні лише протягом часу загострення психічного розладу, а тому хворий, який примусово утримується в лікарні через «психічне захворювання», має право на здійснення періодичного огляду: примусове утримання в лікарні не може тривати протягом невизначеного періоду.

Крім того, суд звертає увагу, що необґрунтоване визнання особи обмежено недієздатною (недієздатною), може призвести до незворотних негативних наслідків для останньої, оскільки у відповідності до вимог ЦК України, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину, які в свою чергу від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її піклувальник. Отже, у разі необґрунтованого визнання особи недієздатною та призначення опікуна, який вправі вчиняти правочини від такої особи, та в разі дії опікуна не в інтересах недієздатної, особі, яка в подальшому оспорить таке визнання її недієздатною, для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що в свою чергу істотно порушить права такої особи, які в свою чергу закріплені та охороняються Основним Законом України - Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у відповідності до якої Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам.

Між іншим слід звернути увагу, що суди входять до судової гілки влади, зокрема на підставі якої здійснюється Державна влада в Україні. Судова влада належить до сфери суспільних відносин і тому її соціальна роль полягає в забезпеченні панування права, в тому числі й щодо держави. Отже необґрунтоване визнання особи недієздатною, тобто ухвалення необґрунтованого рішення суду, яке може призвести до незворотних негативних наслідків для особи - громадянина України, може значним чином безпосередньо призвести до підриву суспільства до судової гілки влади.

Таким чином, аналіз практики Європейського суду свідчить про те, що необґрунтоване визнання особи недієздатною або визнання її психічно хворим - є порушення його прав.

Враховуючи наявні у матеріалах справи письмові докази та практику Європейського суду, яка говорить про необхідність суворого дотримання органами державної влади прав громадян, які передбачені Європейською конвенцією про права людини, суд не знаходить підстав для визнання ОСОБА_2 обмеженою цівільної дієздатності, а тим паче призначення їй піклувальника в особі заявника, а тому розглядаючи заяву на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, з`ясувавши мету звернення позивача до суду та юридичну природу виниклих правовідносин - у задоволенні заяви слід відмовити, з зазначенням того, що заявник ОСОБА_3 діяв недобросовісно без достатньої для цього підстави.

Керуючись ст. ст. 30, 36, 39 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» за № 3 від 28 березня 1972 р., Постановою Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», Законом України «Про психіатричну допомогу», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 р. № 397, ст.ст. 13, 76-81, 89, 102, 105, 110, 263, 293-300, 316-320, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_3 про обмеження цивільної дієздатності фізичної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлення піклувальника, призначення піклувальником ОСОБА_3 над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення по справі судово-психіатричної експертизи, для визначення психічного здоров`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду' апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.02.2021 р.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка

Присяжні Д.М. Кудін

К.П. Клоченок