Справа №:755/8571/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

представника позивача - ОСОБА_2.,

представника відповідача - Ішутко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.

24.12.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи, у якому представник просить визнати поважними причини неподання доказів разом із заявами по суті та поновити строк на їх подання, приєднати до матеріалів справи копії заяв ОСОБА_1 від 22.12.20202 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190, 383 КК України, а також копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.12.2020 року. Вимоги клопотання мотивовано тим, що стороні позивача стала відома інформація про посадові особа відповідача звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 20.11.2020 року. Натомість позивач вбачає у такій заяві завідомо неправдиве повідомлення про злочин, тому 22.12.2020 року звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України. Крім того, позивач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України (шахрайство), оскільки зі змісту правової позиції відповідача вбачається, що за його твердженням на момент укладення з позивачем договорів купівлі-продажу майнових прав, відповідач не володів відповідним об`ємом майнових прав для їх відчуження. Раніше відповідних доказів у сторони позивача не було, оскільки вони фактично виникли 22.12.2020 року та 23.12.2020 року.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечує проти задоволення клопотання сторони позивача.

Суд, вивчивши заявлене клопотання, вислухавши думку часників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що клопотання підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У відповідності до положень ч. 10 ст. 83 ЦПК України, представник позивача подав докази, які не були додані до позову, через канцелярію суду з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Вирішуючи клопотання представника позивача, суд звертає увагу, що положеннями ч. 8 ст. 83 ЦПК України не передбачено надання судом оцінки обґрунтуванню неможливості подання доказів у передбачений строк. Вказаною нормою встановлено лише необхідність наявності обґрунтування неможливість подання особою доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. При цьому, в клопотанні наведене обґрунтування неподання доказів у встановлений законом строк, яке полягає у тому, що раніше цих документів у сторони позивача не було та взагалі не існувало.

Крім того, за змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

З огляду на те, що докази, які сторона позивача має бажання приєднати до матеріалів справи, об`єктивно виникли лише 22.12.2020 року та 23.12.2020 року відповідно, при цьому подані до суду одразу після їх формування - 24.12.2020 року, причини неподання позивачем доказів разом з позовною заявою є поважними, тому строк на їх подання поновлюється.

Ураховуючи наведені положення ст. 83 ЦПК України, норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідну практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника позивача, оскільки таке відповідає положенням ст. 83 ЦПК України та сприятиме дотриманню принципів доступу до правосуддя і уникненню надмірного формалізму при здійсненні права на справедливий суд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 83, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва - задовольнити.

Приєднати до матеріалів справи документи подані із клопотанням представника позивача про приєднання доказів, яке зареєстровано судом 24.12.2020 року за №82323.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05.02.2021 року.

Суддя -