Справа № 515/1694/20
Провадження № 2/515/139/21
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача адвоката Давиденка К.В.

представника відповідача Глущенка А.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Давиденко К.В. звер- нулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на земельну ді- лянку в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на слідуючі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка за життя, а саме 20.07.2005 р., вчинила заповіт, яким за- повіла їй сертифікат на право на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 із земель колективної власності СГП «Дельжилер» у розмірі 3,8 в умовних кадастрових гектарах. Однак, після вчинення на її ім`я заповіту спадкодавець отримала на підставі зазначеного сертифікату на праві на земельну частку (пай) земельну ділянку площею 5,16 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД № 056774, виданого Татарбунарською райдержадміністрацією Одеської області 14.03.2006 р. на ім`я ОСОБА_2 . Звер- нувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодав- ця, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту з причини того, що спадкодавець заповіла позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай), але за життя от- римала державний акт на право приватної власності на землю. Також нотаріус зазначив, що на де- нь смерті спадкодавця з нею проживав її син ОСОБА_3 , який не оформив свої спадкові права, тому за законом нотаріус може видати свідоцтво лише на 1/2 частину спадщини. Хоча в заповіті і вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай), а не державний акт, вона вважає, що воля спадкодавця була чіткою, а саме заповісти їй вказану земельну ділянку, щоб у майбутньому нею користуватися, та те, що вона не переробила заповіт після того як отримала державний акт, є лише юридичною необізнаністю спадкодавця. Зважаючи на те, що успадкувати земельну ділянку у нота- ріальному порядку вона не має можливості, просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за від- сутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав, відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здій- снюється.

Як передбачено ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження за наявними у справі доказами у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того за конних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову су- перечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або доб- ровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог

З копії паспорту серії НОМЕР_2 (а.с.4) вбачається, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Татарбунари Одеської області.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.6) підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Татарбунари Одеської області.

Згідно копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІУ-ОД за № 056774 від 14.03.2006 р. (а.с.7), ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 5,16 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З копії заповіту, складеного 12.07.2005 р. (а.с.8), слідує, що ОСОБА_1 є спадкоємцем по за- повіту на сертифікат на право на земельну частку (пай) № 0550327, яка перебуває у колективній власності в СГК «Дельжилер» у розмірі 3,8 в умовних кадастрових гектарах, який належав ОСОБА_2 на день її смерті.

Листом нотаріуса від 10.06.2020 р. №47/02-14 (а.с.9) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоц- тва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_2 (спадкова справа № 90/2020 від 02.06.2020 р.) з причини того, що спадкодавець заповіла позивачу сертифікат на право на земе- льну частку (пай), але за життя отримала державний акт на право приватної власності на землю.

Довідкою від 04.06.2020 р. виданої відділом у Татарбунарському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.10) підтверджується, що на ім`я ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД № 056774 від 14.03.2006 р. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0550327, зареєстрованого 05. 12.1998 р

Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.06. 2020 р. (а.с.11) визначена вартість земельної ділянки площею 5,1616 га, кадастровий номер 51250 81900:01:001:0013, належної ОСОБА_2 , яка складає 137154,02 грн.

Газета Татарбунарский вестник № 4 від 28.01.2021 р. містила оголошення про недійсність де- ржавного акту на право власності на землю серії ІУ-ОД № 056774, виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.20).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізи- чної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями од- ну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних від- носин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спа- дщину чи не прийняти її.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збе- реженням її цільового призначення, що визначено ч.1 ст.1225 ЦК України.

Суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 за життя на праві приватної власності на землю належала земельна ділянка площею 5,16 га, що розташована на території Дмитрівської сі- льської ради Татарбунарського району Одеської області і ця земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Це право власності на спірну земельну ділянку на момент складання заповіту підтверджувалося сертифікатом на права на земельну частку (пай) № 0550327, у відповідності до чинного на той мо- мент законодавства (указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земе- льної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. та «Про порядок па- ювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і органі- заціям» від 08.08.1995 року), а тому в заповіті і було посилання спадкодпвця на цей сертифікат.

Потім, у відповідності до вимог чинного законодавства, правовстановлюючий документ було замінено на інший, тобто замість сертифікату видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД № 056774, згідно якого спадкодавцю передано у приватну власність земе- льну ділянку площею 5,16 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Одеської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заміна правовстановлюючого документу на інший не вплинула на право власності позивача на спірну земельну ділянку, як і не відбулося жодних змін відносно самої земельної ділянки, а отже ця земельна ділянка і є спадковим майном за заповітом складеним ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 , складаючи заповіт, самостійно та вільно виявила во- лю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті позивач ОСОБА_4 - падкує не сертифікат на земельну частку (пай), а саме земельну ділянку, на яку вона отримала де- ржавний акт.

Тому, суд вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на зазначену земельну ді- лянку площею 5,16 га.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-82, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.1216, 1217, 1233, 1235, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну діля- нку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Татарбунари Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку пло- щею 5,16 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІУ-ОД № 056774, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 14.03.2006 р. на ім`я ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко С.В.