Номер провадження: 22-ц/813/5032/21
Номер справи місцевого суду: 501/811/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2020 року (одноособово суддя Смирнов В.В.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича та бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду та ненадання відповіді на неодноразові заяви стягувача та невиконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19 листопада 2015 року під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні №49868375,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

18.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. (далі-старший держвиконавець) та бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі-відділ Департаменту МЮУ) щодо не розгляду та ненадання відповіді на неодноразові заяви стягувача та невиконання рішення Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) № 64511/12 від 19.11.2015 року під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні (далі-ВП) №49868375.

В скарзі заявник зазначив, що 27.04.2018 року Іллічівський міський суд Одеської області в адміністративній справі №501/536/17 визнав протиправними дії старшого держвиконавця щодо внесення відомостей до вимоги № 467/23 від 23.08.2016 року про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 і скасував вимогу держвиконавця № 467/23 від 23.08.2016 року про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду, а також постанову від 13.09.2016 року щодо закінчення ВП № 49868375.

05.11.2018 року Іллічівський міський суд Одеської області в адміністративній справі №501/2675/18 прийняв ухвалу, якою задовольнив скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Департаменту МЮУ та визнав неправомірною бездіяльність Департаменту МЮУ щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області в адміністративній справі №501/536/17, зобов`язав Департамент МЮУ здійснити примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області в адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018 року.

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року в адміністративній справі №501/536/17, постановою від 12.12.2018 року, тобто через 7 місяців після рішення суду, старшим держвиконавцем поновлено ВП № 49868375, проте будь-які дії після цього не здійснено, до цього часу посадовцями МЮУ не здійснено жодних заходів щодо виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року в частині виконання рішення національного суду, відповідно до вимоги держвиконавця № 467/23 від 22.06.2016 року.

Держава Україна усіма можливими заходами ухиляється від сплати грошових коштів та цинічно не виконує узятих на себе зобов`язань, згідно з укладеною мировою угодою, відповідно до рішення ЄСПЛ.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив визнати неправомірною бездіяльність старшого держвиконавця і відділ Департаменту МЮУ щодо не розгляду та ненадання відповіді на неодноразові заяви стягувача під час виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року, у виконавчому провадженні № 49868375, а саме: -про прийняття постанови № 49868375 щодо відновлення виконавчого провадження до виконання від 30.12.2018 року; -про здійснення певних дій щодо виконання зобов`язань Держави згідно із Мировою угодою, відповідно до рішення ЄСПЛ №64511/12 від 19.11.2015 року; -про надання інформації про хід виконавчого провадження № 49868375 від 04.01.2019 року; -про здійснення певних дій щодо виконання зобов`язань Держави згідно із Мировою угодою, відповідно до рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 14.02.2019 року; зобов`язати відділ Департаменту МЮУ під час виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року у виконавчому провадженні № 49868375 вжити необхідних заходів щодо сплати боржником, Урядом України, боргу Держави у сумі 119 371,59 гривень, відповідно до зобов`язань Уряду України, які виникли на підставі мирової угоди, згідно з рішенням ЄСПЛ №64511/12 від 19.11.2015 року; зобов`язати Департамент МЮУ здійснити примусове виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.03.2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав неправомірною бездіяльність відділу Департаменту МЮУ щодо не розгляду та ненадання відповіді на неодноразові заяви стягувача під час виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року у виконавчому провадженні № 49868375, а саме: - про прийняття постанови № 49868375 про відновлення виконавчого провадження до виконання від 30.12.2018 року; -про здійснення певних дій щодо виконання зобов`язань Держави згідно із Мировою угодою, відповідно до рішення ЄСПЛ №64511/12 від 19.11.2015 року; -про надання інформації про хід виконавчого провадження № 49868375 від 04.01.2019 року; -про здійснення певних дій щодо виконання зобов`язань Держави згідно із Мировою угодою, відповідно до рішення ЄСПЛ №64511/12 від 14.02.2019 року; зобов`язав відділ Департаменту МЮУ під час виконання рішення ЄСПЛ №64511/12 від 19.11.2015 року у виконавчому провадженні № 49868375 вжити необхідних заходів щодо сплати боржником, Урядом України, боргу Держави у сумі 119 тисяч 371 гривні 59 копійок, відповідно до зобов`язань Уряду України, які виникли на підставі мирової угоди, згідно з рішенням ЄСПЛ №64511/12 від 19.11.2015 року; зобов`язав Департамент МЮУ здійснити примусове виконання рішення ЄСПЛ №64511/12 від 19.11.2015 року.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

МЮУ не погодилось із ухвалою суду від 11.03.2020 року і в особі представника подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника МЮУ зазначає:

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2019 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають юридичне значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі-Закон 1), виконанням рішень Європейського суду у справах щодо України є: виплата відшкодування, присудженого Європейським судом; вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, спрямованих на усунення конкретного порушення, визначеного в рішенні Європейського суду; вжиття заходів загального характеру: з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушення яких встановлено в рішенні Європейського суду; для усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Європейським судом порушення; в) з метою усунення підстави для надходження до Європейського суду аналогічних заяв проти України у майбутньому.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон 2).

На виконанні у відділі Департаменту МЮУ перебувало ВП № 49868375 з виконання рішення № 64511/12, виданого 19.11.2015 Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», яким визначено, що на користь ОСОБА_1 підлягає виплата 1 000 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року № 2а/1570/8165/2011, зазначеної у пункті 320 додатку до рішення Суду.

Згідно до зазначеної постанови необхідно: зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок з 13.08.2008 та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 за № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме: у календарному обчислені - 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому обчислені - 29 років 8 місяців 23 дня. Отже, рішення зобов`язального характеру, де боржником за рішенням національного суду є ГУ ПФУ в Одеській області, вказана категорія рішень судів виконується виключно боржником.

Згідно із пунктом 4 Положення про Пенсійний фонд України (далі-ПФУ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 № 280, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ, інших джерел, визначених законодавством.

В ході виконання зазначеного рішення ЄСПЛ на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням МЮУ від 17.03.2016 № 1326 перераховані кошти у розмірі 28 575,47 грн. (еквівалент 1 000 Євро), платіжним дорученням від № 5623 сплачена заборгованість по рішенню національного суду в розмірі 2 327,98 грн., оскільки, згідно відповіді ПФУ від 05.08.2016 року № 25145/07-10, на виконання вищезазначеної постанови національного суду Головним управлінням ПФУ проведено перерахунок пенсії, відповідно до подання від 29.09.2011 № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки у розмірі 35% грошового забезпечення за період з 13.08.2008 по 30.09.2010 і за результатами перерахунку ОСОБА_1 донараховано 2 357,92 грн.

Керуючись п. 8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції до 05.10.2016), держвиконавцем відділу Департаменту МЮУ 13.09.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проте, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по справі № 501/536/17 визнані протиправними дії старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ щодо внесення відомостей до вимоги державного виконавця № 467/23 від 23.08.2016 про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 , скасовано вимогу державного виконавця № 467/23 від 23.08.2016 про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та постанову від 13.09.2016 року щодо закінчення ВП № 49868375.

05.12.2018 року на адресу відділу з Іллічівського міського суду Одеської області надійшла ухвала від 05.11.2018 року по справі № 501/2675/18, якою визнано неправомірною бездіяльність Департаменту МЮУ щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018 та зобов`язано Департамент МЮУ вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями МЮУ рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключеними обставинами, відповідно до вимог п.3 ч.5 ст. 361 КАС України по справі № 2-а-5830/10/1570.

Держвиконавцем 12.12.2018 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження та направлено до відома сторонам виконавчого провадження, в цей же день, з метою подальшого виконання рішення ЄСПЛ і скеровано вимогу № 467/20.1/23 до ПФУ.

23.01.2019 року на адресу відділу надійшов лист ПФУ від 18.01.2019 року № 1829/06-30, яким повідомлено, що за інформацією Головного управління ПФУ на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 по справі № 2а/1570/8165/2011 проведено перерахунок пенсії за період з 13.08.2008 року по 30.09.2010 року. Доплата по перерахунку за період з 13.08.2008 по 30.09.2010 в сумі 357,92 грн. була виплачена ОСОБА_1 разом із пенсією за вересень 2016 року. Крім того, надбавка за вислугу 21 рік у розмірі 35% була включена у грошове забезпечення при обчисленні пенсії з 01.10.2010 на підставі грошового атестата, виданого Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 10.06.2010 № 76.

Отже, згідно відповіді боржника, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 по справі № 2а/1570/8165/2011 виконано.

На вимогу держвиконавця 05.04.2019 року на адресу відділу надійшов лист Головного управління ПФУ від 26.03.2019 №4979/03 разом із додатками, яким повідомлено про виконання зобов`язань в повному обсязі, згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року, на виконання рішення ЄСПЛ.

Керуючись п.9 ч.1 ст.39 Закону 2, держвиконавець 03.06.2019 року виніс постанову про закінчення ВП № 49868375 з виконання рішення ЄСПЛ, вказана постанова ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, не оскаржена і не скасована, є чинною. Держвиконавцем відділу вжито всіх заходів визначених рішенням ЄСПЛ у спосіб та в порядку визначений рішенням, Законом 1 та Законом 2.

Іллічівським міським судом Одеської області не в повній мірі з`ясовані обставини справи, зокрема не досліджені матеріали ВП № 49868375, судом досліджені лише наявні документи, надані позивачем.

При обґрунтуванні ухвали від 11.03.2020 року суд посилається на рішення інших судів та на висновок експертного дослідження від 25.01.2019, проведений Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.

Підставою для звернення до ЄСПЛ стало порушення прав ОСОБА_1 , за результатами розгляду яких 19.11.2015 і винесено рішення № 64511/12 ЄСПЛ у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви».

Поняття Res judicata - вирішена справа (res judicata pro veritate habetur! - судове рішення слід визначати за істину) означає остаточність рішення суду, яке набрало чинності і не може бути переглянуте. Принцип res judicata визнано на міжнародному рівні та зафіксовано, в тому числі, у п. 1 ст. 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принцип остаточності рішення є складовою частиною верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»),

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Рябих проти Росії"), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України", п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Так, Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Пономарьов проти України" з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res iudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: "Салов проти України", п.93, "Проценко проти України", п.26, "Кравченко проти Росії", п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник" проти Росії", п.38).

Оскарживши в ординарному порядку 07 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції від 21 лютого 2005 року, тобто через 12,5 років, ні апелянт, ні його представник - адвокат, належного обґрунтування поважності причин пропуску строку не надали та на обставини непереборної сили, як це передбачене пунктом 2 частини 2 статті 358 ЦПК України, які б виправдовували пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення, шо набрало законної сили через тривалий час після його ухвалення, - не послались.

Тому звернення скаржника зі скаргою про скасування рішення суду через 12,5 років після його постановления, за відсутності непереборних обставин шодо причин поважності пропуску строку, буде порушенням принципу правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata - принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Тобто в даному випадку ЄСПЛ признав порушення прав ОСОБА_1 . Державою - відповідачем станом на момент винесення рішення, а саме, 19.11.2015 року № 64511/12 у справі « Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви».

Держава - відповідач виконала рішення ЄСПЛ від 19.11.2015 року №64511/12, яким зазначалось що саме Держава - відповідач має зробити на виконання даного рішення ЄСПЛ, що підтверджується матеріалами ВП № 49868375.

Рішення ЄСПЛ винесено 19.11.2015 року і наразі національні суди, тим паче Одеський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України не вправі тлумачити чи змінювати рішення ЄСПЛ на власний розсуд, яке набрало чинності, вказуючи Державі - відповідачу що надалі вона має зробити задля виконання рішення ЄСПЛ, порушуючи поняття Res judicata.

Згідно ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному судочинстві є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною першою статті 55 КАС України передбачено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Головний спеціаліст відділу Департаменту МЮУ Мазур Г.І. наділений повноваженнями діяти від імені МЮУ в судах України (самопредставництво юридичної особи).

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 зазначає:

Згідно з вимогами ст.6 Конституції України, органи виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах та, згідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 2 та 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права громадян гарантуються і не можуть бути скасовані, а Держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які б призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Згідно зі ст. 17 Закону 1, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Слід зазначити про існуючу практику ЄСПЛ, згідно з якою: засоби юридичного захисту є ефективними тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 року); принцип верховенства права зобов`язує Державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 року, п. 184).

Представник апелянта надає суду інформацію, яка не відповідає дійсності та матеріалам справи, або неповну інформацію із відповідним трактуванням на користь апелянта та допускає маніпулювання фактами.

Представник апелянта, в обґрунтування продовження строків подання апеляційної скарги, на сторінці 12 апеляційної скарги, надає суду неправдиву інформацію, чим вводить суд в оману, а саме: «згідно з відстеженням пересилання поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором № 68 3, ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 11.03.2020 року у справі № 501/811/19 надійшла безпосередньо від ОСОБА_1 вже з відміткою про набрання нею законної сили, про що свідчить конверт відправника». Відповідно до трекінгу відправлень ДП «Укрпошта», «дані про відправлення за № 68 3 відсутні, тому що не зареєстровані в системі» (скриншот сторінки ДП «Укрпошта» додано до відзиву). Крім цього, в підтвердження нібито обробки не існуючої вхідної кореспонденції відділом примусового виконання рішень, надано копію реєстраційної контрольної картки № 11790-33-20 із штампом вхідної кореспонденції від 06.05.2020 року. Копія наданої реєстраційної картки взагалі не стосується матеріалів цивільної справи № 501/811/19. Надана копія реєстраційної контрольної картки № 11790-33-20 із штампом вхідної кореспонденції від 06.05.2020 року стосується заяви про збільшення розміру позовних вимог по адміністративній справі № 420/1295/20.

На сторінках 5-6 апеляційної скарги представник апелянта стверджує, що «платіжним дорученням від 06.09.2016 року № 5623 сплачено заборгованість по рішенню національного суду в розмірі 2 357,92 грн». В подальшому представник апелянта зазначає, що «на виконання вище зазначеної постанови національного суду Головним управлінням ПФУ проведено перерахунок пенсії відповідно до подання від 29.09.2011 року №14/1029 з урахуванням процентної надбавки у розмірі 35% грошового забезпечення за період з 13.08.2008 року по 30.09.2010 року, за результатами перерахунку ОСОБА_1 донараховано 2 357,92 грн», що не відповідає дійсності та матеріалам справи.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, в результаті розгляду матеріалів адміністративної справи № 501/2172/15-а, 23.03.2017 року визнала протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ у не перерахунку та не виплаті пенсії ОСОБА_1 за період, починаючи з 13.08.2008 по 30.09.2010 років, та зобов`язала ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , тобто, судова колегія визнала протиправною бездіяльність щодо не виконання судового рішення від 17.12.2012 року по адміністративній справі № 2а/15 7/8165/2011.

ГУ ПФУ самостійно виконало рішення суду, розрахувало та сплатило позивачу 06.05.2017 року, разом із пенсією, частину заборгованих коштів у розмірі 80 676 грн, таким чином визнало те, що розмір заборгованості за рішенням національного суду в розмірі 2 357,92 грн., який раніше зазначав ПФУ, не відповідає дійсності.

Представник апелянта на сторінці 6 апеляційної скарги зазначає, що «керуючись пунктом 8 частини першої статті 49, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції до 05.10.2016), державним виконавцем відділу 13.09.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, проте, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року у справі № 501/536/17 визнано протиправними дії старшого державного виконавця...» і не зазначає підстави, за яких Іллічівський міський суд прийняв відповідне рішення, що є маніпулюванням фактами та наданням неповної інформації із відповідним трактуванням на свою користь.

Посадовець виконавчої служби Сіренко С.В. вчинив протиправні дії, які виразилися у внесенні завідомо неправдивих даних у вимогу держвиконавця № 467/23 від 23.08.2016 до Департаменту МЮУ про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду, а саме безпідставно особисто встановив суму 2 357,92 гр., яка нібито складає заборгованість перед позивачем по справі, відповідно до постанови суду від 17.12.2012 року по справі № 2а/1570/8165/2011, проте у згаданій постанові суду ця сума не визначена.

Сума 2 357,92 грн - це перерахунок лише процентної надбавки за вислугу років.

Позивачем по справі неодноразово надавались старшому держвиконавцю заяви, клопотання, пояснення та копії експертно-економічних досліджень, але посадовець виконавчої служби, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження, не розглянув жодного клопотання чи заяви, постановив своє рішення на обставинах, які викладені боржником та не мають ніяких доказів у матеріалах справи, старшим держвиконавцем протиправно та безпідставно визначена і в подальшому виплачена сума 2 357,92 грн.

Після протиправного внесення неправдивих даних у вимогу держвиконавця № 467/23, та сплати грошових коштів у сумі 2 357,92 грн., старшим держвиконавцем вчинено незаконну постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2016 року, якою нібито встановлено, що рішення національного суду виконано на підставі перерахування заборгованості у сумі 2 357,92 гривень.

27.04.2018 року Іллічівський міський суд Одеської області, в результаті розгляду адміністративної справи № 501/536/17, визнав протиправними дії старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ щодо внесення відомостей до вимоги держвиконавця № 467/23 від 23.08.2016 року про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 та скасував вимогу держвиконавця № 467/23 від 23.08.2016 року про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду і постанову від 13.09.2016 року щодо закінчення ВП № 49868375.

Представник апелянта на сторінці 6 апеляційної скарги зазначає, що «05.12.2018 на адресу відділу із Іллічівського міського суду Одеської області надійшла ухвала від 05.11.2018 у справі № 501/2675/18, якою визнано неправомірною бездіяльність Департаменту МЮУ щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018...» і не зазначає підстави, за яких Іллічівський міський суд прийняв відповідне рішення та продовжує надавати неповну інформацію із відповідним трактуванням на свою користь.

В дійсності, у зв`язку з тривалим не виконанням рішення суду Департаментом МЮУ, позивач по справі змушений був звернутись до суду зі скаргою на протиправні дії посадовців виконавчої служби. 05.11.2018 року Іллічівський міський суд Одеської області по адміністративній справі № 501/2675/18 прийняв ухвалу, якою задовільнив скаргу позивача на бездіяльність виконавчої служби та визнав неправомірною бездіяльність Департаменту МЮУ щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі № 501/536/17. Лише після цього, на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі № 501/536/17, постановою виконавчої служби від 12.12.2018 року, тобто через 7 місяців після рішення суду, виконавчою службою, без будь-яких пояснень щодо тривалого протиправного не виконання рішення суду, поновлено ВП № 49868375.

На сторінці 7 апеляційної скарги представник апелянта зазначає, що «на вимогу держвиконавця 05.04.2019 на адресу відділу надійшов лист Головного управління ПФУ від 26.03.2019 № 4979/03 разом із додатками, яким повідомлено про виконання зобов`язань в повному обсязі, згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року, на виконання рішення ЄСПЛ».

Вимога держвиконавця від 20.03.2019 року № 467/20.1/23, на яку посилається апелянт не містить запиту щодо надання інформації відносно сплати позивачу пені.

Оскільки до 22.06.2016 року держвиконавцем не надсилались вимоги до ПФУ, є підстави вважати, що держвиконавцем, всупереч пункту 9 Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.09.2013 року № 1989/5, у місячний строк з дня отримання автентичного перекладу рішення ЄСПЛ, не організовано перевірку стану виконання рішення національного суду, не вжито заходів щодо його виконання, не повідомлено Секретаріат Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ про неможливість виконання рішення національного суду.

В постанові про відкриття ВП № 49868375 зазначено, що боржником є Держава, Уряд якої готовий виконати рішення національних судів, які ще підлягають виконанню та сплатити заявнику 1 000 євро. «Сума 1 000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної чи моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вище зазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом 3-х місяців з дати повідомлення про Ухвалення Судом рішення, відповідно до пункту 1 ст. 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку не сплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти».

Підставою для закінчення виконавчого провадження, як і раніше, є сплата суми заборгованості у розмірі 2 357,92 грн., яка нібито складає заборгованість перед позивачем, відповідно до постанови суду від 17.12.2012 року по справі № 2а/1570/8165/2011.

Держвиконавець при вчиненні виконавчих дій та прийняті постанови про закінчення ВП № 49868375 по виконанню рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року керувався виключно положеннями Закону 2, а саме, ст. ст.17,19,21,31 та підзаконними актами і не врахував приписи Закону 1, Порядку № 408 та Порядку №1989/5, які є спеціальними у спірних правовідносинах.

На час вчинення дії з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження держвиконавцю було відомо, що його дії щодо внесення відомостей до вимоги держвиконавця № 467/23 від 23.08.2018 року про встановлення розміру заборгованості перед позивачем визнані протиправними та скасована вимога державного виконавця № 467/23 від 23.08.2016 року, таким чином держвиконавцем зроблено передчасний висновок щодо можливості закінчення ВП № 49868375.

Посадовцем виконавчої служби не виконано приписи ч. 3 ст.8 Закону 1 та не надіслано протягом місяця з дня відкриття виконавчого провадження, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів - Державної казначейської служби України - постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини першої статті 7 цього Закону, що призвело до нездійснення списання коштів на користь позивача, в рахунок виконання рішення національного суду. Лише 22.06.2016 року держвиконавець надіслав до Державної казначейської служби України вимогу, яка не містить приписів щодо списання коштів з відповідного рахунку за бюджетною програмою «Платежі на виконання рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України».

Держвиконавцем не вчинено дій, передбачених Законом 1 та застосування практики ЄСПЛ з виконання рішення ЄСПЛ від 19.11.2015 року у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви» в частині рішення національного суду на користь позивача.

16.12.2019 року Одеський окружний адміністративний суд в адміністративній справі № 420/6213/19 прийняв рішення, яким визнав протиправним надання інформації до відділу Департаменту МЮУ, яка міститься у листі Головного управління ПФУ № 4979/03 від 26.03.2019 року.

14.02.2019 року оскаржено в Одеському окружному адміністративному суді протиправні дії Департаменту МЮУ щодо закінчення ВП № 49868375 і 01.06.2020 року Одеським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 420/1295/20 прийнято рішення, яким визнано протиправними дії щодо закінчення ВП № 49868375 та скасовано постанову про його закінчення, тому твердження апелянта, що постанова ОСОБА_1 не оскаржена, не скасована в установленому законом порядку і на даний час чинна, також не відповідають дійсності.

Представник апелянта на сторінках 7-9 апеляційної скарги надає інформацію щодо визначення таких понять, як «принцип остаточності рішення», «принцип правової визначеності» та інші, але це не стосується матеріалів справи.

В скарзі позивача від 18.03.2019 року йдеться про бездіяльність відділу Департаменту МЮУ щодо не розгляду та ненадання відповіді на неодноразові заяви стягувача та не виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року під час виконання судового рішення у ВП № 49868375, тобто в жодному разі не йдеться про тлумачення чи зміну рішення ЄСПЛ на власний розсуд, як стверджує представник апелянта.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 784 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в ЄСПЛ та виконання його рішень, покладено на МЮУ.

Відповідно до п. 10 Порядку № 1989/5, якщо рішення суду не виконано, його виконання знаходиться на постійному контролі Департаменту державної виконавчої служби України до повного виконання рішення національного суду, щомісяця, до 7 числа наступного за звітним періодом місяця, Державна виконавча служба подає до Секретаріату інформацію про стан виконання такого рішення суду.

Згідно з п.12 Порядку № 1989/5, якщо ЄСПЛ постановлено рішення, за яким передбачається вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, шляхом виконання рішення національного суду майнового характеру, Секретаріат протягом десяти днів після отримання офіційного повідомлення Європейського суду про набуття його рішенням статусу остаточного, повідомляє Департамент державної виконавчої служби України про необхідність вжиття таких заходів шляхом виплати стягувану коштів, відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 року № 408.

Пунктом 13 Порядку №1989/5 передбачено, якщо кошти, присуджені заявнику рішенням Європейського суду, було сплачено з порушенням строку, встановленого у рішенні Європейського суду, Департамент державної виконавчої служби України, протягом трьох днів з дати отримання підтвердження сплати пені, повідомляє про це Секретаріат із зазначенням причин пропуску строку виплати та дати сплати пені. До зазначеної інформації має бути додано копії платіжних документів, що підтверджують сплату пені.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону 1, протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження, орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини першої статті 7 цього Закону.

Відповідно до ч. 4-6 ст.8 Закону 1, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби, коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

Статтею 3 Закону 1 встановлено, що виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України та п.1 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 року №408 відповідальним виконавцем за бюджетною програмою «Платежі на виконання рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України» та головним розпорядником цих бюджетних коштів є МЮУ.

Підставою для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, є, зокрема, вимога державного виконавця у разі стягнення пені, неустойки та штрафу або додаткової сплати інших коштів, передбачених рішенням юрисдикційного органу (пункт 3 Порядку № 408), пунктом 12 Порядку № 1989/5 та підпунктом 8 пункту 2 Порядку № 408 передбачено, що виконанням додаткових заходів індивідуального характеру на виконання рішень ЄСПЛ, є, у тому числі, виконання рішень національних судів, невиконання яких стало підставою для звернення до ЄСПЛ.

Законом 1 та Порядком № 408 чітко визначено послідовність та строки вчинення дій органу представництва, а також його структурного підрозділу - Державної виконавчої служби, які повинні бути вчинені на виконання рішення національного суду в рамках виконання рішення ЄСПЛ. Саме вимогами Закону 1 та положеннями Порядку № 408 передбачено, що виплата коштів за рішенням ЄСПЛ в частині виконання рішень національного суду та сплати пені, здійснюються за вимогами державного виконавця Державної виконавчої служби України, та виплата коштів на виконання рішення національного суду відбувається не за рахунок коштів відповідача за рішенням національного суду, а за рахунок коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2020 року по справі № 820/4832/17.

Виходячи зі змісту вказаного рішення ЄСПЛ, виконання останнього не може вважатися повним без вжиття Державою додаткових заходів індивідуального характеру - виконання рішень національних судів, а у випадку, що розглядається - прийнятої на користь позивача постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі № 2а/1570/8165/2011 від 17.12.2012 року.

18.03.2020 року по адміністративній справі № 501/536/17 Іллічівський міський суд Одеської області виніс окрему ухвалу, якою задовільнив скаргу на дії Департаменту МЮУ в особі відділу і в третє визнав протиправними та такими, що ускладнюють виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по справі № 501/536/17 і порушують права позивача.

Представник апелянта тлумачить виконання рішення ЄСПЛ на власний розсуд, що наразі не відповідає дійсності та матеріалам справи.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року в адміністративній справі №2а/1570/8165/2011 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Суд зобов`язав Головне управління ПФУ здійснити перерахунок з 13.08.2008 року та виплату ОСОБА_1 , відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29. 09.2011 року за №14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме, у календарному обчисленні - 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 8 місяців 23 дня (а.с.23-29 т.1).

Рішенням ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі « Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви» визначено, що на користь ОСОБА_1 підлягає виплата 1 000 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року № 2а/1570/8165/2011, зазначеної у пункті 320 додатку до рішення Суду.

На виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», 10.12.2015 року ЄСПЛ видав виконавчий лист.

З метою виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», постановою від 20.01.2016 року старший держвиконавець відділу Департаменту МЮУ відкрив ВП №49868375 (а.с.31,32 т.1).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року в адміністративній справі №501/2172/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 , визнана протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ у не перерахунку та не виплаті ОСОБА_1 пенсії, зобов`язано Головне управління ПФУ здійснити перерахунок пенсії (а.с.48-43 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.07.2017 року в адміністративній справі №501/896/17, 2-а/501/83/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 визнані протиправними дії Головного управління ПФУ щодо відмови у здійсненні компенсації за несвоєчасно отримані суми пенсії, суд стягнув суми компенсації втрати частини доходів і зобов`язав Головне управління ПФУ вчинити дії щодо розрахунку та виплати сум компенсації (а.с.102,101 т.1).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року в адміністративній справі № 501/536/17 визнані протиправними дії старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ щодо внесення відомостей до Вимоги № 467/23 від 23.08.2016 року про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 та скасовано вимогу держвиконавця № 467/23 від 23.08.2016 року про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та постанову від 13.09.2016 року щодо закінчення ВП № 49868375 (а.с.11-14 т.1).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 року в адміністративній справі № 501/2380/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , визнані протиправними дії Головного управління ПФУ щодо відмови у здійсненні компенсації несвоєчасно отриманих сум пенсії, суд стягнув суму компенсації і зобов`язав Головне управління ПФУ вчинити дії щодо розрахунку та виплати (а.с.45-50,118-123 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 року в адміністративній справі № 501/2675/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Департаменту МЮУ і визнана неправомірною бездіяльність Департаменту МЮУ щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області в адміністративній справі №501/536/17, суд зобов`язав Департамент МЮУ здійснити примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області в адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018 року (а.с.16-18 т.1).

Постановою від 12.12.2018 року старшого держвиконавцці відділу Департаменту МЮУ відновлено ВП №49868375 (а.с.21 т.1).

18.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ та на бездіяльність відділу Департаменту Державної МЮУ щодо не розгляду та ненадання відповіді на заяви стягувача, невиконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року під час виконання судового рішення у ВП №49868375 (а.с.187-190 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із судовим контролем за виконанням судових рішень, які регулюються нормами ЦПК України і КАС України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ та на бездіяльність відділу Департаменту Державної МЮУ щодо не розгляду та ненадання відповіді на заяви стягувача, невиконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року під час виконання судового рішення у ВП №49868375 виходив з того, що скарга підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки приймаючи ухвалу від 11.03.2020 року, керувався ст. ст. 259-261, 354, 355 ЦПК України (а.с.187-190 т.1).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ст. 19 ч.1 ЦПК України).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ч.1 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ст. 19 ч.1 п.1 КАС України).

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено КАС України (ст. 273 ч.ч.4,5 КАС України).

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ст. 287 ч.1 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року в адміністративній справі №2а/1570/8165/2011 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Рішенням ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі « Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви» визначено, що на користь ОСОБА_1 підлягає виплата 1 000 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року по справі № 2а/1570/8165/2011, зазначеної у пункті 320 додатку до рішення Суду.

На виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», 10.12.2015 року ЄСПЛ видав виконавчий лист.

З метою виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», постановою від 20.01.2016 року старшим держвиконавцем відділу Департаменту МЮУ відкрито ВП №49868375 (а.с.31,32 т.1).

18.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ і на бездіяльність відділу Департаменту МЮУ щодо не розгляду та ненадання відповіді на заяви стягувача та невиконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року, під час виконання судового рішення у ВП №49868375 (а.с.1-9 т.1).

Зі змісту рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі « Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви» вбачається, що заявнику підлягає виплата 1 000 євро, крім того, підлягає виконанню постанова Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року по справі № 2а/1570/8165/2011.

ОСОБА_1 , протягом 2017-2018 років, неодноразово звертався до адміністративного суду з адміністративними позовами і скаргами з приводу дій та бездіяльності старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ і на бездіяльність відділу Департаменту МЮУ, у зв`язку із виконанням (неналежним виконанням) рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року та постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року по адміністративній справі № 2а/1570/8165/2011 у ВП №49868375.

Між тим, у розумінні ст. 447 ч.1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Беручи до уваги, що рішенням ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі « Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви» визначено, що на користь ОСОБА_1 підлягає виплата 1 000 євро, а також виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року № 2а/1570/8165/2011, на виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року по справі « Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», постановою від 20.01.2016 року старшим держвиконавцем відділу Департаменту МЮУ відкрито ВП №49868375, 18.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ та на бездіяльність відділу Департаменту Державної МЮУ щодо не розгляду та ненадання відповіді на заяви стягувача, невиконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року під час виконання судового рішення у ВП №49868375, скарга ОСОБА_1 від 18.03.2019 року не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що скарга ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) у ВП №49868375 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника МЮУ у скарзі щодо необґрунтованості скарги і відсутність підстав для її задоволення, а також доводи ОСОБА_1 у відзиві на скаргу із посиланням на законність та обґрунтованість ухвали суду, - до уваги не приймаються, оскільки встановлено порушення вимог закону щодо юрисдикції загальних судів, визначених ст. 19 ЦПК України.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду в порядку цивільного судочинства.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 ЦПК України (ст. 377 ч.1 ЦПК України).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. ст. 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ст. 377 ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність старшого держвиконавця відділу Департаменту МЮУ та на бездіяльність відділу Департаменту МЮУ щодо не розгляду і ненадання відповіді на заяви стягувача та невиконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року під час виконання судового рішення у ВП №49868375 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тобто має місце порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. 19 ч.1 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення незалежно від доводів апеляційної скарги, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриття провадження у цивільній справі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч.ч.1,2,7 ЦПК України).

З огляду на те, що заявник ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, і, як інвалід 2 групи, відповідно до ст. 5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (а.с.148 т.1), судові витрати, понесені заінтересованими особами, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.4, 377 ч. ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2020 року - скасувати.

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича та на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду та ненадання відповіді на заяви стягувача та невиконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19 листопада 2015 року під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні №49868375 у зв`язку з тим, що скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд скарги відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд, за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття в може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складено 03.02.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова

Г.Я. Колесніков