Справа пр. № 2/756/705/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шлапака Р.О.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енерготехкомплекс" про зобов`язання вчинити дії, стягнення грошових коштів, та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду

м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енерготехкомплекс" (далі - ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс") про зобов`язання вчинити дії, стягнення грошових коштів, та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 січня 2017 року між ним та ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" було укладено договір № 1, за яким виконавець ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання надавати ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" (замовнику) послуги, визначені п. 1.1 договору.

01 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" укладено договір № 2, відповідно до якого виконавець Рачук Т.В. зобов`язався надавати ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" (замовнику) послуги, визначені п. 1.1 договору.

Як стверджував позивач, він належним чином виконував умови договорів про надання послуг від 01 січня 2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2, проте відповідач не оплатив надані позивачем послуги, допустив заборгованість у сумі 118825,00 грн.

Також ОСОБА_1 зазначив, що він працював у ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" на посаді монтажника систем утеплення будівель за трудовим договором, проте роботодавець не здійснив у трудовій книжці запису про прийняття ОСОБА_1 на роботу та його звільнення.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" на його користь заборгованість за договорами про надання послуг від 01 січня 2017 року

№ 1 та від 01 січня 2018 року № 2 у сумі 118825,00 грн, компенсацію моральної шкоди у сумі 20000,00 грн та зобов`язати відповідача здійснити запис у трудовій книжці про прийняття ОСОБА_1 на роботу та його звільнення. Також ОСОБА_1 просив суд присудити з ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17500,00 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначив, що

01 січня 2017 року сторонами справи було укладено договір про надання послуг № 1, строк дії якого - до 31 грудня 2017 року. 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 та ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" уклали договір про надання послуг № 2, який діяв до 31 грудня

2018 року.

За надані за цими договорами послуги ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти у сумі 71226,96 грн.

За трудовим договором позивач працював у ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" з 22 серпня 2019 року до 13 грудня 2019 року. За цей період ОСОБА_1 було сплачено у повному обсязі заробітну плату.

Після звільнення позивача з роботи відповідний запис був внесений у його трудову книжку.

З огляду на викладене відповідач просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник позивача надіслав заяву, в якій просив суд розгляднути справу за його відсутності.

Представник відповідача у в судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не подав.

За таких обставин, ураховуючи приписи ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, представника відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст. ст. 1, 2 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до норм ЦК України діє принцип свободи договору.

За приписами ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Нормою ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

01 січня 2017 року ОСОБА_1 (виконавець) та ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" (замовник) було укладено договір № 1, згідно до п. 1.1 якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання надати замовнику послуги з утеплення фасаду будинків ЖК "Ліпінка". Термін дії договору - до 30 грудня 2017 року (т. 1, а. с. 157).

01 січня 2018 року ОСОБА_1 (виконавець) і ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" (замовник) уклали договір № 2, відповідно з п. 1.1 якого ОСОБА_1 зобов`язався надати замовнику послуги з утеплення фасаду будинків ЖК "Ліпінка". Термін дії договору - до 31 грудня 2018 року (т. 1, а. с. 158).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 2.2 договорів про надання послуг від 01 січня 2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2 замовник взяв на себе обов`язок оплатити послуги виконавця не пізніше 5 днів з дня підписання замовником акта наданих послуг.

Ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначав позивач, ним належно було виконано умови договорів про надання послуг від 01 січня 2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2, надано обумовлені договорами послуги, натомість відповідач не у повному обсязі оплатив отримані послуги, допустив заборгованість у сумі 118825,00 грн.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а допустими є докази, отримані одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78

ЦПК України).

Сторони у договорах визначили додатки до нього - акти наданих послуг як суттєвий елемент встановлених між ними правовідносин, оскільки у них повинно було встановлюватись обсяг і вартість послуг, що надається виконавцем за цими договорами, виходячи з якої можна розрахувати належну до сплати виконавцеві суму за надані послуги.

Проте ОСОБА_1 та ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" акти наданих послуг не підписали, а відтак не визначили обсяг та вартіть послуг, що надавалися за договорами

від 01 січня 2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2.

Ураховуючи непідписання сторонами договорів про надання послуг від 01 січня

2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2 актів наданих послуг щодо визначення вартості послуг, у суду відсутні підстави вважати заявлену до стягнення ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами від 01 січня 2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2 обґрунтованою.

У той же час ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" надало докази на підтвердження сплати ОСОБА_1 за надані послуги на підставі договорів від 01 січня 2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2, проте позивач не спростував з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази, що відповідач не у повному обсязі оплатив отримані послуги.

З цих підстав суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову в частині стягнення з ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" заборгованості за договорами про надання послугвід 01 січня 2017 року № 1 та від 01 січня 2018 року № 2 у сумі 118825,00 грн.

Також судом встановлено, що 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ "ВКП "Енерготехкомплекс" на посаду монтажника систем утеплення будівель. Відповідний запис про прийняття позивача на роботу було здійснено у його тредовій книжці

(т. 1, а. с. 203).

Наказом від 13 грудня 2019 року № ЕТК000040 ОСОБА_1 був звільнений з роботи за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 204).

Запис про звільнення позивача з роботи був здійснений роботодавцем у трудовій книжці ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 203).

Наведене свідчить про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача здійснити запис у трудовій книжці про прийняття ОСОБА_1 на роботу та його звільнення.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 76-78, 81, 82, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енерготехкомплекс" про зобов`язання вчинити дії, стягнення грошових коштів, та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук