Справа № 462/2734/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - Пилип`юк Г. М.

за участю секретаря Дмитрук Р.-А.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Циганчук Н. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДКП "Фармацевтична фабрика" про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ТзОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» про визнання протиправним та скасування наказу відповідача №171-к від 15.04.2020 р. про звільнення, поновлення на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту у м. Львові та стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15 квітня 2020 року згідно наказу №171-к від 15.04.2020 р. позивачку було звільнено з посади фахівця з методів розширення ринку збуту у м. Львові в ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що наказ про звільнення є незаконним, оскільки заява про звільнення була написана під тиском, без власного волевиявлення про припинення роботи. Також не було досягнуто доволеності про строк звільнення з даної посади, отже відповідачем не було дотримано вимог п.1ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відтак, просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.06.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

На адресу суду від представника позивача поступило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін.

23.09.2020 р. на адресу суду від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній факти є надуманими, е відповідають дійсним обставинам справи, грунтуються на припущеннях та суперечать нормам чинного законодавства. Предметом позову є звільнення позивача за наказом №172-к від 15.04.2020 р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), на підставі заяви про звільнення яку, за словами позивачки, вона написала під тиском. Ззаначає, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Зважаючи на це, безпідставним є посилання позивача на накази відповідача із основної діяльності № 40, 47, 49. Не відповідає дійсності твердження представника позивача про те, що у зв`язку із зменшенням ефективності реалізації продажу продукції, через введення карантину на території України, наказами 47 та 49 від 07.04.2020 р. відповідачем було ініційоване службове розслідування, щодо виконання позивачем посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку, після аналізу даних наказів, жоден з них позивача не стосувалися, оскільки позивачку було прийнято 24.12.2019 року і тому щодо неї не проводився аналіз роботи за 4 квартал. Аналіз роботи правціників проводиться у порівнянні з аналогічним періодом 2019 року, а відтак це виключало проведення аналізу роботи позивачки і у 1 кварталі 2020 р. Також, згідно чинного законодавства України про працю, за угодою сторін трудовий спір може припинятися у будь-який час, коли між власником або уповноваженим ним органом і працівником досягнуто угоду про припинення трудового договору. Пропозиція про припинення трудового договору може надходити як з боку працівника, так і власника або уповноваженого ним органу. Якщо інші сторона погоджується з висловленою пропозицією, то вважається, що сторони досягли угоди про припинення трудового договору і працівник звільняється з роботи. Якщо пропозиція про припинення трудового договору надходить від працівника, то він подає письмову заяву, в якій викладає своє прохання про звільнення його з роботи. Якщо пропозиція про припинення трудового договору надходить від власника або уповноваженого ним органу, то заява працівника на розірвання трудового договорує фактичною згодою на пропозицію власника або уповноваженого ним органу про припинення трудових відносин за п.1ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). При відсутності згоди кожної сторони на пропозицію іншої, розірвання трудового договору проводиться з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Анулювання домовленості (угоди) сторін може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Підтвердженням наявності взаємної домовленості між позивачем та відповідачем є особиста заява позивача про звільнення за угодою сторінвід 10.04.2020 р. та позитивна резолюція директора Товариства щодо звільнення позивача; відсутність до моменту видання оспорюваного наказу будь-яких звернень від позивача до компетентних органів та їх осіб про психологічне чи фізичне насилля над ним задля припинення трудового договору за угодою сторін. Законність звільнення підтверджується і актом інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особ (фізичної особи), яка використовує найману працю Управління Держпраці у Житомирській області від 03.06.2020 року, яка перевіряла законність звільнення працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за їх зверненням., в якому зазначено «що відповідно до поданої заяви на звільнення працівника ОСОБА_2 , яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції від 13.04.2020 р. та наказу № 171-к від 15.04.2020 ОСОБА_2 була звільнена з роботи від 15.04.2020 за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Трудову книжку за заявою ОСОБА_2 надіслано поштою від 16.04.2020 р.» Порушень не виявлено. Даний акт позивачкою не оскаржувався, що вказує на те, що вона погодилася із висновками комісії. Також зазначив, що у зв`язку із продовженням карантину на території України до 31.08.2020 року та прогнозом МОЗ України про встановлення карантину в осінньо-зимовий період 2020-2021 років, за рішенням власників Товариства з 15.06.2020 року в Товаристві проведено реорганізацію та змінено регіональні напрями Зовнішньої служби відділу по роботі з ключовими клієнтами і методи їх роботи, а також проведено скорочення штату працівників Товариства та відділу, в якому працювала позивач, зокрема, а також змінено істотні умови праці в частині розміру заробітної плати та її структури. Посада, яку займала позивач, у штатному розписі відсутня. Також безпідставним є твердження позивачки, що відповідач порушив її право через те, що не вручив їй наказу про звільнення, оскільки відповідно до ч.2 ст. 47 КЗпП України «У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від зобовяізаний також у день звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія видається на вимогу працівника», однак позивачка такої вимоги не ставила, тому підстав для направлення їй наказу про звільнення у відповідача не було.

07.10.2020 року від представника позивача поступила відповідь на позов, в якому підтримав підстави зазаначені у позові, зазначив, що відповідач незаконно звільнив ОСОБА_2 із займаної посади згідно ч.1 ст. 36 КЗпП України, оскільки сторонами не було досягнуто домовленості щодо дати звільнення останньої, а волевиявлення позивачки було зумовлено тиском відповідача, тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.10.2020 р. було призначено судове засідання на 04.11.2020 р. та викликано сторони.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та зазначив, що 24.12.2019 року позивачку згідно наказу № 378-к від 23.12.2019 року було прийнято на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту у місті Львові в ТОВ «ДКП`Фармацевтична фабрика» 18.03.2020 р. регіональний менеджер Західного регіону ОСОБА_5 скерувала на електронну адресу позивачки розпорядження керівника зовнішньої служби Бабича Д. про те, що у зв`язку із введенням на території України карантину, працівники товариства мають подати заяви про перехід на дистанційний режим роботи з 19.03.2020 р., разом з цим, позивачу було надіслано план виконання дистанційної роботи за період з 19.03.2020 р. по 03.04.2020 року. Також, 20.03.2020 року відповідачем було прийнято наказ №40 - про початок простою з 23.03.2020 до дати закінчення карантину. Таким чином, всупереч вимогам кодексу про те, що під час простою зупиняється робота, позивач була зобов`язана виконувати роботу дистанційно. Зазначає, що у зв`язку із введенням на території України карантину, ефективність роботи в кінці першого кварталу суттєво зменшилася, оскільки реалізовувати продукцію дистанційно за високими показниками неможливо. 07.04.2020 р. відповідачем було прийнято наказ №47 про проведення аналізу продажу продукції за 1 квартал 2020 року, згідно якого начальник зовнішньої служби ОСОБА_6 в строк до 10.04.2020 р. мав узагальнити аналіз роботи та подати свої пропозиції. Також 07.04.2020 р. було прийнято наказ №49, згідно якого виконавчий директор ОСОБА_7 та начальник зовнішньої служби ОСОБА_6 повинні провести розслідування щодо діяльності зовнішньої служби, ефективності її роботи, виконання посадових обовязків, правил внутрішнього трудового розпорядку. Дані накази позивач сприймає як тиск, що чинився на неї, згідно яких було ініційовано службове розслідування, щодо виконання нею посадових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку. 08.04.2020 року регіональний менеджер Західного регіону ТОВ «ДКП» Фармацевтична фабрика» надіслала позивачу на електронну адресу лист із бланками заяв про звільнення та про видачу трудової книжки, також там було зазначено, що за рекомендаціями власників відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на протязі найближчих трьох днів слід написати заяву на звільнення «за угодою сторін» усім співробітникам зовнішньої служби компанії у зв`язку з невиконанням планів продаж за перший квартал 2020 р. Після 10.04.2020 р., зі слів начальника зовнішньої служби ОСОБА_6 заяви з формулюванням «за згодою сторін» підписуватись не будуть, а буде проводитися звільнення тільки «по статті» після проведення службового розслідування причин невиконання планів продаж по кожному працівнику. Сприймаючи дані обставини як тиск, вона, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання викликаного психологічним тиском, 10.04.2020 р. написала заяву про звільнення її з посади фахівця з методів розширення ринків збуту у місті Львові в ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», з 13.04.2020 р. на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України та заяву про надіслання трудової книжки. Позивач вважає, що наказ ТОВ «ДКП» Фармацевтична фабрика» № 172-к від 15.04.2020 р. про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки між нею та працедавцем не було погоджено підстави та строки припинення договору, також заява про звільнення не містить самовільного волевиявлення працівника щодо припинення трудового договору. Також просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог позивача заперечила, підтримала доводи, які зазначені у відзиві на позовну заяву, додатково зазначила, що законність звільнення підтверджується і актом інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особ (фізичної особи), яка використовує найману працю Управління Держпраці у Житомирській області від 03.06.2020 року, яка перевіряла законність звільнення працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за їх зверненням., в якому зазначено «що відповідно до поданої заяви на звільнення працівника ОСОБА_2 , яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції від 13.04.2020 р. та наказу № 171-к від 15.04.2020 ОСОБА_2 була звільнена з роботи від 15.04.2020 за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Трудову книжку за заявою ОСОБА_2 надіслано поштою від 16.04.2020 р.» Порушень не виявлено. Даний акт позивачкою не оскаржувався, що вказує на те, що вона погодилася із висновками комісії. Тому просить у задоволенні позову позивачки відмовити за безпідставністю.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Судом встановлено, що згідно 10.02.2020 р. позивач ОСОБА_2 , подала заяву про звільнення її з посади фахівця з розширення методів збуту у Львівській області з 13.04.2020 р., на підставі п.1 ст.1 ст. 36 КЗпП України, на якій накладено резолюцію «Звільнити з 15.04.2020» Наказом № 171-к від 15.04.2020 р. ОСОБА_2 , фахівця з методів розширення ринку збуту у м. Львів, звільнити з роботи з посади з 15.04.2020 р. за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_2 .

У відповідності до акта про прийняття матеріальних цінностей та автомобіля від 24.04.2020 р., було прийнято від водія ОСОБА_9 автомобіль марки «Renault Logan» державний номер НОМЕР_1 , який надавався ОСОБА_2 , та був зданий нею 13.04.2020 р.на СТО «Укравто» ПАТ «Галичина Авто» м. Львова, також прийнято Планшет Samsung Galaxy Tab E, чохол для планшета Grand X Samsung Galaxy Tab E 9,6 Black

20.03.2020 р. наказом № 40 ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» було встановлено початок простою у Зовнішній службі з 23.03.2020 р. до дати закінчення карантину в Україні. Головному бухгалтеру провести відповідні розрахунки заробітної плати на весь період для працівників Зовнішньої служби у розмірі 2/3 тарифної ставки встановленого працівникам окладу (розряду). Працівникам Зовнішньої служби: ПІБ знаходитися дома до закінчення карантину, якщо не виникне термінової потреби

07.04.2020 р. наказом № 47 ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» було наказоно менеджерам з питань регіонального розвитку ОСОБА_10 , ОСОБА_5 ,, ОСОБА_11 ,, менеджерам з питань територіального розвитку ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 в строк до 09.04.2020 року подати розгорнутий аналіз робіт підпорядкованих працівників із висновками, щодо причин незадовільної роботи кожного працівника та пропозиціями щодо їх усунення. Начальнику Зовнішньої служби Бабичу Д.В. в строк до 10.04.2020 року узагальнити аналіз роботи ввіреного підрозділу та подати свої пропозиції.

07.04.2020 р. наказом №49 ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» було наказано виконавчому директору Вишневська М.С., начальнику зовнішньої служби Бабичу Д.В. провести розслідування щодо діяльності Зовнішньої служби, ефективності її роботи, виконання посадових обовязків, правил внутрішнього трудового розпорядку; ви конавчому директору ОСОБА_7 , начальнику зовнішньої служби ОСОБА_6 в строк до 08.04.2020 року провести аналіз діяльності Зовнішньої служби за період: 4 квартал 2019 р. та 1 квартал 2020 р. із зазначенням належного та повного виконання посадових обов`язків, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку /а.с. 21/

Згідно з п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, що також не заперечив представник позивача у судовому засіданні, ОСОБА_2 написала 10 квітня 2020 року на офіційну електронну адресу роботодавця заяву на звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП з посади фахівця з розширення методів збуту у Львівській області в ТзОВ «ДКП» Фармацевтична фабрика» з 13 квітня 2020 року, що стверджує її намір припинити трудові відносини з відповідачем ТзОВ «ДКП» Фармацевтична фабрика».

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

Суд не бере до уваги твердження позивачки про психологічний тиск, який на неї чинили накази № 47, 49, оскільки в даних наказах про позивача нічого не вказано, і вони не стосувалися службового розслідування щодо позивача, а мали на увазі проведення аналізу продаж продукції за 1 квартал 2020 року та проведення аналізу діяльності персоналу. Дані накази не можуть трактуватися як такі, що призвели до звільнення.

Також, позивач зазначає, що з нею не було погоджено дату звільнення, однак на заяві від 10.04.2020 р., яка була подана позивачкою і оригінал якої суд оглянув в судовому засіданні є позитивна резолюції керівника « ОСОБА_17 з 15.04.2020 р.», що підтверджує погодження із позивачкою дату звільнення, окрім того, відповідно до наказу від 15.04.2020 року із позивачкою було проведено остаточний розрахунок станом на 15.04.2020 р.

03.06.2020 р. було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектоувуання) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЖТ7897/97/АВ ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», де вказано, що вибірковим дослідженням документів, встановлено, що відповідно до поданої заяви на звільнення працівника, ОСОБА_2 , яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції від 10.04.2020 р. та наказу №171-к від 15.04.2020 ОСОБА_2 було звільнено з роботи від 15.04.2020 за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Трудову книжку за заявою ОСОБА_2 надіслано поштою від 16.04.2020. (копії заяв та наказів додаються до акту інспекційного відвідування). Порушень не виявлено.

Належних і допустимих доказів, які б викликали сумніви чи спростовували наведені обставини позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу при винесенні рішення про поновлення на роботі.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом не встановлено порушення процедури звільнення позивача, отже позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню.

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 36, 40, 42, 47, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДКП "Фармацевтична фабрика" про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип`юк