КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/9549/18 Головуючий у 1-й інст. - Андрейчук Т.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/1859/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Шаруда К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Андрейчука Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яке було перейменоване в Акціонерне товариство «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , в якому просить визнати припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки від 17 червня 2013 року б/н, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Посилається на те, що 28 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №068-2008-1749, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 190000,00 доларів США на строк з 28 травня 2008 року до 10 травня 2038 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12,45% річних, процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк - 37,35% річних.

17 червня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749, згідно з якою на період з 17 червня 2013 року до 14 червня 2014 року встановлено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 9,38% річних, підвищену - у розмірі 17,38% річних та погоджено, що з 15 червня 2014 року застосовуватиметься базова процентна ставка у розмірі 16,78% річних, а підвищена - у розмірі 24,78% річних.

Цього ж дня,для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 та додатковою угодою до нього від 17 червня 2013 року б/н, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки б/н, відповідно якого позивач поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 та додаткової угоди до нього від 17 червня 2013 року б/н.

23 серпня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» реалізувало своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши позичальнику та поручителю вимоги №2679/2ГО та №2679/52ГО про необхідність у повному обсязі сплатити заборгованість за кредитом протягом 60 днів з дня отримання такої вимоги.

Проте, як стверджує позивач, після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання банк не пред`явивив до поручителя вимоги про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, а тому згідно з приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договором від 17 червня 2013 року б/н припинена.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що 23.08.2017 року банк надіслав позичальнику та поручителю вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав погасити прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 212 098,27 дол. США. У випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість у судовому порядку. Вимогу банку було фактично отримано 11.09.2017 року та прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була. Таким чином, з 12 листопада 2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким що настав. В розділі 4 договору поруки вказано, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання боржником основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Тобто, в договорі не встановлено строк дії договору, як то передбачено ст.ст.251,252 ЦК України, а лише передбачено термін дії ( в даному випадку пред`явлення вимоги до поручителя), який не передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, як період чинності поруки. Крім того, щонайменше договір поруки припинений до чергових/періодичних платежів за основним договором. Отже, суд мав задовольнити позов повністю або частково до вимог за періодичними платежами, що передували настанню строку звернення банку до кредитора -12 листопада 2017 року. Суд вказав, що оскільки відмовлено в позові за необґрунтованістю, то застосування строку позовної давності не вирішувалось. Проте в даному випадку це питання не повинно вирішуватись взагалі, оскільки вимоги кредитора за припиненою порукою є триваючим порушенням.

Представник АТ «Універсал Банк» надав до суду відзив, у якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що в договорі поруки та в кредитному договорі сторони погодили кінцевий строк (дату) виконання основного зобов`язання - 10.05.2038 року. Окремо поручитель та Банк в п.4.2 договору поруки погодили умови припинення договору поруки в розрізі вимог статті 559 ЦК України. АТ «Універсал Банк» 23.08.2017 року надіслав позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту. Вимогу банку було фактично отримано 11.09.2017 року та прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була. Таким чином, з 12.11.2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав. Отже, враховуючи п.4.2 договору поруки АТ «Універсал Банк» має право протягом трьох років починаючи з 12.11.2017 року подати позов до поручителя ОСОБА_1 . Правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №604/156/14-ц, від 17.04.2018 року у справі №545/1014/15-ц, від 25.04.2018 року у справі №641/9926/15-ц, від 22.08.2018 року у справі №2-1169/11, від 20.03.2019 року у справі №1411/3467/12, на які посилається скаржник, не можуть бути застосовані до оспорюваного договору поруки, оскільки вони стосуються зовсім інших умов договору, відмінних від умов договору поруки, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 4.2 договору поруки від 17 червня 2013 року б/н порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки строк дії поруки встановлений сторонами у договорі, тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк дії поруки не застосовується.

АТ «Універсал Банк» на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.2.3 кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 змінило строк виконання основного зобов`язання, надіславши позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2017 року №2679/2ГО, яку ОСОБА_3 одержав 11 вересня 2017 року та не виконав її протягом 60 днів з дати її отримання.

Таким чином, строк дії поруки, який за умовами договору від 17 червня 2013 року б/н становить 3 роки, належить обраховувати з 12 листопада 2017 року, тому порука за договором від 17 червня 2013 року б/н на сьогодні не припинена.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №068-2008-1749, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 190 000,00 дол. США на строк з 28 травня 2008 року до 10 травня 2038 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12,45% річних, процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк - 37,35% річних (т. 1, а. с. 8-10).

У подальшому між Банкомта ОСОБА_3 укладенододаткові угоди до кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749, від 16 лютого 2009 року б/н, від 15 липня 2010 року б/н, від 23 липня 2010 року б/н, від 15 травня 2011 року б/н, від 24 травня 2011 року б/н, від 19 червня 2012 року б/н, від 17 червня 2013 року б/н, від 18 серпня 2014 року б/н, від 26 лютого 2016 року б/н (т. 1, а. с. 79-217).

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749, ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 28 травня 2008 року було укладено договір поруки №057-2008-1748-Р, за умовами якого ОСОБА_1 поручилася перед кредитором за належне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 (т. 1, а. с. 218-220).

16 лютого 2009 року, у зв`язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору від 16 лютого 2009 року, ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 підписали додаткову угоду б/н до договору поруки від 28 травня 2008 року №068-2008-1749-Р (т. 1, а. с. 221-224).

Крім того, Банк та поручитель ОСОБА_1 уклали договори поруки від 23 липня 2010 року №068-2008-1749-Р/1, від 24 травня 2011 року №068-2008-1749-Р, від 19 червня 2012 року б/н, від 17 червня 2013 року б/н, від 18 серпня 2014 року б/н, від 26 лютого 2016 року б/н (т. 1, а. с. 225-250, т. 2, а. с. 1-21).

ОСОБА_1 посилається на те, що порука за договором від 17 червня 2013 року б/н припинена з 12 травня 2018 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно доч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За умовамип. 2.4 кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 позичальник зобов`язався погашати кредит та проценти за користування ним шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним додатком до договору.

Однак, ОСОБА_3 систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 зобов`язання щодо щомісячної сплати частини кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідноп. 5.2.4 кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового щомісячного платежу та/або інших грошових зобов`язань позичальника за договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати кредиту (його частини) та/або процентів за користування кредитом тощо) вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня одержання позичальником повідомлення/вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строку виконання основного зобов`язання позичальника). Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора протягом 60 календарних днів з дня одержання повідомлення/вимоги кредитора про виконання у новий термін/строк основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором.

У зв`язку з простроченням позичальником ОСОБА_3 сплати чергового щомісячного платежу АТ «Універсал Банк» надіслало йому вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2017 року №2679/2ГО, яку ОСОБА_3 отримав 11 вересня 2017 року. У цій вимозі відповідач повідомив позичальника, що у разі невиконання ним вимоги, строк повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково, на 61 день з моменту отримання цієї вимоги (т. 1, а. с. 22-23).

Враховуючи, що боржник не виконав вимогу банку від 23 серпня 2017 року №2679/2ГО, не усунув порушень умов кредитного договору протягом 60 календарних днів з дати отримання указаної вимоги, строк повернення кредиту у повному обсязі за договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 настав 12 листопада 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Знастанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1 договору поруки від 17 червня 2013 року б/н визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами.

Згідно п. 4.2 договору поруки від 17 червня 2013 року б/н порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Оскільки строк дії поруки встановлений сторонами у договорі, тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк дії поруки не застосовується (аналогічний висновок викладений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі №751/1644/18, від 19 серпня 2019 року у справі №308/3908/14-ц, від 29 січня 2020 року у справі №569/11907/16-ц, в яких суд аналізував положення договору поруки, які за змістом є аналогічними тим, які містяться у п. 4.2 договору поруки від 17 червня 2013 року б/н).

У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений договором чи нормою ч. 4 ст. 559 цього Кодексу строк дії поруки підлягає обчисленню від цієї дати.

АТ «Універсал Банк» на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.2.3 кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 змінило строк виконання основного зобов`язання, надіславши позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2017 року №2679/2ГО, яку ОСОБА_3 одержав 11 вересня 2017 року та не виконав її протягом 60 днів з дати отримання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що строк дії поруки, який за умовами договору від 17 червня 2013 року б/н становить 3 роки, належить обраховувати з 12 листопада 2017 року.

Таким чином, порука за договором від 17 червня 2013 року б/н на даний час не припинена.

Суд вірно не прийняв до уваги доводи позивача з посиланнямна правову позицію, викладенуВеликою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року у справі №405/6063/13-ц про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, враховуючи наступне.

У справі №405/6063/13-ц договором поруки була передбачена умова про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, і Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі умови договору не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України.

Натомість умови договору поруки від 17 червня 2013 року б/н істотно відрізняються і ними встановлено чіткий строк припинення поруки - три роки з дня настання строку/терміну виконання основного зобов`язання, який на час розгляду справи не настав, а тому застосуванню підлягає трирічний строк припинення поруки, визначений сторонами у договорі, а не шестимісячний, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що в договорі поруки не встановлено строк дії договору, як то передбачено статтями 251,251 ЦК України, а лише передбачено термін дії (визначається календарною датою або вказівкою на подію - в даному випадку пред`явлення вимоги до поручителя), який не передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, як період чинності поруки, апеляційний суд не приймає до уваги.

Пунктом4.2 договору поруки б/н від 17 червня 2013 року обумовлено строк припинення договору поруки - якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» направляло позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_1 вимоги від 23 серпня 2017 року про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, пені та штрафів у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, які вони отримали 11 вересня 2017 року, і в яких банк повідомляв, що у разі невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково, на 61 день з моменту отримання цієї вимоги, яким в даному випадку є 12 листопада 2017 року.

Таким чином, направленням вказаної письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яку позичальник та поручитель не виконали впродовж 60 днів з моменту отримання, банк змінив строк виконання основного зобов`язання на 12 листопада 2017 року, на що в позові вказувала ОСОБА_1 і чого не заперечуєпредставник ПАТ «Універсал Банк».

Тобто, враховуючи п.4.2 договору поруки АТ «Універсал Банк» має право протягом трьох років починаючи з 12.11.2017 року подати позов до поручителя ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року у справі № 753/10179/18 відкрито провадження за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.29-30, т.2).

Посилання скаржника на правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12, від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 641/9926/15-ц та Верховним Судом в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 2607/1028/12, від 23 травня 2018 року у справі № 405/6063/13-ц, від 19 грудня 2018 року у справі № 370/391/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/15695/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 242/3230/16-ц, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони здійснені щодо інших правовідносин, зокрема в укладених договорах поруки не був визначений строк, після спливу якого порука припиняється, та наявні інші відмінності в умовах догорів поруки.

Доводи апеляційної скарги, що суд не звернув увагу на те, що вимоги кредитора за припиненою порукою є триваючим порушенням та питання щодо застосування строку позовної давності не повинно вирішуватись у даному випадку, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, а не у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2021 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.