Єдиний унікальний номер судової справи: 477/612/20
Провадження № 22-ц/812/212/21 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_1 , представника відповідачів - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 , подану в її інтересах адвокатом Пляка Сергієм Валерійовичем

на додаткове рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Козаченка Р.В. о 11- 00 год. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - приватні нотаріуси Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна, ОСОБА_7 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просила визнати недійсним договір купівлі - продажу від 24 грудня 2017 року її нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , який діяв у її інтересах, застосувати наслідки недійсності цього договору та визнати за нею право власності на це нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

При постановленні рішення питання судових витрат вирішено не було, проте судом при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення було призначено судове засідання з цього питання на 09 листопада 2020 року.

09 листопада 2020 року Жовтневим районним судом Миколаївської області в справі постановлено додаткове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 11 000 грн.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що оскільки рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено, а відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на позивача. Враховуючи об`єм та складність справи, обсяг виконаних робіт щодо підготовки до справи та складання процесуальних документів, тривалість розгляду справи судом та тривалість участі представника відповідача в судових засіданнях, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також принципу співмірності та розумності їхньої вартості у сумі 11 000 грн. (7 000 грн. - за роботу з матеріалами та підготовку до справи, 4 000 грн. за участь в судових засіданнях).

В апеляційній скарзі, адвокат Пляка С.В. діючи в інтересах ОСОБА_3 просив скасувати додаткове рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки на час ухвалення рішення по справі - 27 жовтня 2020 року, відповідачем чи її представником не було надано відповідних доказів на підтвердження понесених нею витрат щодо надання правничої допомоги, така вимога заявлена не була, а з самого наданого клопотання на підтвердження позовних вимог не вбачається оплата судових витрат та розрахунок витрат на правову допомогу адвоката.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та )або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає з огляду на наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Вказаний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Як убачається з матеріалів справи, правничу допомогу Татаріновій Ю.О. надавала адвокат Рябець Ганна Ярославівна, яка діяла на підставі Договору - доручення про надання правничої допомоги від 14 грудня 2019 року, укладений між адвокатом Рябець Г.Я. та Татаріновою Ю.О. (т.2 а.с. 95 - 96).

Згідно з додатковою угодою № 3 від 15 квітня 2019 року до вказаного договору вартість однієї години роботи адвоката складає 1 000 грн. (т.2 а. с. 97).

На підтвердження фактичного виконання передбачених Договором про надання правничої допомоги від 14 грудня 2019 року робіт адвокат Рябець Г.Я. надала Акт приймання-передачі виконаної роботи від 14 грудня 2019 року та копію квитанції від 15 жовтня 2020 року про оплату витрат за Договором про надання правничої допомоги.

Відповідно до Акту приймання - передачі виконаної роботи до Договору - доручення про надання правничої допомоги від 14 грудня 2019 року, складеного 15 жовтня 2020 року ОСОБА_6 та адвокатом Рябець Г.Я., сторони підтвердили виконання роботи за договором про надання правничої допомоги в повному обсязі та погодили оплати витрат у розмірі 15 000 грн. (т. 2 а.с.92-93).

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 4 від 15 жовтня 2020 року, ОСОБА_6 сплачено адвокату Рябець Г.Я. 15 000 грн. за представництво у цивільній справі № 477/612/20 (а.с.100).

Таким чином, у справі, документально підтверджено понесення ОСОБА_6 під час розгляду справи витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Рябець Г.Я. на підставі Договору від 14 грудня 2019 року та додаткової угоди до нього.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_6 понесених судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 11 000 грн., який є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову.

Разом з тим, апеляційний суду враховує, що в разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Заперечуючи проти додаткового рішення, представник позивача адвокат Пляка С.В. посилався на те, що оскільки на час ухвалення рішення по справі (27 жовтня 2020 року), відповідачкою чи її представником не було надано відповідних доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, така вимога заявлена не була, з самого клопотання на підтвердження позовних вимог не вбачається оплата судових витрат та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Представником відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 адвокатом Рябець Г.Я. разом з поданим відзивом був наданий попередній розрахунок судових витрат, а також до завершення розгляду справи нею також було подано клопотання про стягнення з позивачки судових витрат в загальній сумі 22 200 грн., які складалися із витрат за проведення експертного дослідження ринкової вартості нерухомого об`єкта в сумі 7 200 грн., здійсненого відповідачкою ОСОБА_6 , а також 15 000 грн. її витрат на правничу допомогу.

Таким чином, доводи наведені представником позивача в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З огляду на викладене та враховуючи те, що в матеріалах справи наявні документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, а також наданий розрахунок таких витрат, підстави для скасування ухваленого з додержанням норм процесуального права додаткового рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року відсутні.

За таких обставин, апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в її інтересах адвокатом Пляка Сергієм Валерійовичем на додаткове рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.