ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1348/20 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Чернової О.В.,

за участю секретаря Дмитренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт Золочів Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Золочівської селищної ради Харківської області (, адреса: 62203, Харкіська область, смт Золочів, вул. Центральна, 13А), про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування , -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій вона просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_2 в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що за життя її матері ОСОБА_2 належав, окрім іншого спадкового майна, і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , про що свідчить свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 13.11.1990 виданого виконавчим комітетом Золочівської селищної ради, відповідно до якого, зазначений будинок належить колхозному двору, головою якого є ОСОБА_2 . Крім позивача спадкоємців першої черги немає. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з мотивів невідповідності правовстановлюючого документу на будинок чинному законодавству. В даний час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надавши через канцелярію суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Від уповноваженого за посадою представника відповідача - Золочівської селищної ради Харківської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, рішення по справі покладають на розсуд суду.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в родині ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_4 , що підтверджується наданим суду свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 видане Золочівським відділом ЗАГС (а.с.6).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 виданого Золочівським відділом РАЦС Харківської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 21.09.1982. Після розірвання шлюбу дружина не відновлювала дошлюбне прізвище (а.с. 9).

08 червня 2003 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 , після одруження подружжя обрало спільне прізвище « ОСОБА_4 », що вбачається із наданого суду Витягу з Державного реєстру актів цивільного станугромадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.06.2020 №0 (а.с.46).

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29.06.2017 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 11.07.2017 (а.с.47).

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13 листопада 1990 року виданого виконавчим комітетом Золочівської селищної ради житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить колхозному двору, головою якого є ОСОБА_2 , на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Золочівської селищної ради №130-н від 13.11.1990. Вказаний будинок зареєстрований в Дергачівському БТІ на праві особистої власності за колхозним двором, головою котрого є ОСОБА_2 , та записаний в реєстрову книгу №26 під реєстровим номером 3352, 29.11.1990 року (а.с.13).

Згідно довідки виданої ОСОБА_1 КП «Архітектурно-інвентаризаційним бюро Золочівської селищної ради» 10.09.2020 №205, житловий будинок АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року зареєстровано Дергачівським БТІ 23.11.1990 року в реєстровій книзі №26 під реєстровим №3352 за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради від 13.11.1990 року, реєстровий НОМЕР_5 (а.с.50).

Житловий будинок «А-1» 1982 року будівництва, житловою площею 28,3 кв.м, загальною площею 45,3 квадратних метри, розташований за адресою: АДРЕСА_2 складається з приміщень: житлових кімнат площею 12,4, 15,9 квадратних метри, кухні площею 8,2 квадратних метри, коридору 3,1 квадратних метри та топкової 5,7 квадратних метри; господарських будівель та споруд веранди а, тераси а1 , навісу Б, сараю Г, вбиральні Ж та огорожі №1-3, що вбачається із наданої суду належним чином завіреної копії технічного паспорта (інвентаризаційна справа №2086).

Відомості в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, буд. АДРЕСА_2 , відсутні, що вбачається із інформаційної довідки №238190355 від 22.12.2020 (а.с.25).

Рішенням виконавчого комітету Золочівської селищної ради №143 від 14.08.1990 року за ОСОБА_2 закріплено земельну ділянку в розмірі 700 кв.м. по АДРЕСА_2 (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт Золочів Харківської області у віці 65 років померла ОСОБА_2 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 (а.с.10).

Згідно довідки Золочівського селищного голови Л.В. Канівця №02-20/4901 від 30.11.2020 та домової книги для прописки громадян проживаючих в буд. АДРЕСА_2 , станом на 26.02.2020 ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із нею на день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 у домоволодінні була зареєстрована та проживала: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька. Більше в будинку ніхто не зареєстрований та не значився (а.с.19, 21-24).

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 05.01.2021 Золочівською ДНК Харківської області надано належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №99/2020 заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно матеріалів спадкової справи 15.05.2020 до Золочівської нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від дочки спадкодавця ОСОБА_1 . Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2020 рік за №282 та заведено спадкову справу №99/2020. Цього ж дня від ОСОБА_1 надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину яку було прийнято та зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2020 рік за №733. 05.11.2020 ОСОБА_1 було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими номерами 1727,1730 на земельні ділянки. Більше із заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї ніхто не звертався. Заповіти ОСОБА_2 не посвідчувалися. Вищезазначене також вбачається із інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №63131618, та зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №63131643 (а.с.48,49, 60-61,62,63-98).

Постановою державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. від 05.11.2020 №1682/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_2 з підстав невідповідності правовстановлюючих документів на будинок чинному законодавству. Оскільки нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність 20.06.2007 року, колгоспний дві припинив своє існування. З Цивільного кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (а.с.97).

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положеннями частини 4 статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56; Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 р. № 56, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445.

Нині чинне законодавство не містить визначення поняття "колгоспний двір".

З прийняттям Закону України "Про власність" від 07.02.91 р., який втратив чинність 20.06.2007 р., колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 16 грудня 1993 р. № 3718-XII, який набрав чинності з 18 січня 1994 р.).

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Частки усіх членів колгоспного двору у майні колгоспного двору були рівними. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени - всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство із ним. У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору (стаття 563 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р. мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.

При цьому згідно пункту 6 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 р. № 20 положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 р. поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.

За приписами статей 120, 121, 123 ЦК Української PCP майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні.

На день смерті ОСОБА_2 мала у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належав покійній, як голові колгоспного двору. Інших членів колгоспного двору не було.

Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить, в тому числі, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . Спадкоємцем першої черги є донька ОСОБА_1 яка прийняла спадщину після смерті матері.

Статті 1268, 1269 ЦК України обумовлюють порядок прийняття спадщини, так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї.

Згідно до положень статей 1268,1269 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті матері, так як в шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на момент відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем.

За таких обставин, суд доходить висновку, що до позивачки перейшло право власності на будинок АДРЕСА_2 після смерті матері ОСОБА_2 .

Керуючись наведеними положеннями матеріального закону та ст. ст. 12,13,76,81,209,211,247,258,264,265,268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2021.

Суддя О. В.Чернова