Єдиний унікальний номер 236/3302/20
Номер провадження 22-ц/804/2848/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Корчистої О.І., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2021 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Левчук О.О. в місті Костянтинівці Донецької області, повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року, у справі номер 236/3302/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулось АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 березня 2014 року з метою отримання банківських послуг між ним та ОСОБА_1 підписано Заяву б/н та відкрито кредитний рахунок з встановленням початкового кредитного ліміту у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань, покладених на неї кредитним договором, станом на 16 вересня 2020 року утворилась заборгованість у загальній сумі 15070,61 грн, з яких: заборгованість за кредитом 14099,83 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 920,78 грн, пеня 50,00 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2020 року цивільну справу №236/3302/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за встановленою підсудністю.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені всі письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а тому ухвалено необґрунтоване, незаконне рішення.

Рішення суду про відмову в задоволенні позову ґрунтується на припущеннях щодо відсутності доказів на підтвердження позову. Проте позивачем до позовної заяви, крім Анкети-заяви від 26.04.2013 року, додано також розрахунок заборгованості станом на 16.09.2020 року, виписку по картковому рахунку про рух коштів, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки із зазначенням дати встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, фото відповідачки з карткою, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг.

Належним доказом укладення з відповідачкою кредитного договору є Анкета-заява та отримана нею кредитна карта з певним лімітом кредитних коштів, що підтверджується фото, яке здійснено в приміщенні банку.

Місцевий суд не врахував, що після тримання картки відповідачка здійснювала дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи через банкомати, розраховувалась в торгівельних мережах, частково сплачувала борги, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

Судом першої інстанції в повній мірі не досліджені надані позивачем докази, зокрема, розрахунок заборгованості, виписку з особового рахунку та не враховане фактичне отримання та використання відповідачкою кредитних коштів.

Сплачуючи частково заборгованість відповідачка фактично визнала факт отримання нею кредитних коштів. Зазначені обставини є важливим доказом укладення та прийняття умов договору до виконання.

Суд дійшов необґрунтованого та незаконного висновку про ухилення позивача від подання експертам необхідного оригіналу договору, оскільки експертом не було витребувано від АТ КБ «Приватбанк» оригіналу спірного кредитного договору.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26 квітня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 змінила прізвище після укладення шлюбу на ОСОБА_3 (а.с. 97).

З Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», який наданий позивачем до позову, вбачається, що базова відсоткова ставка встановлена в розмірі 3% в місяць, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» 2,5% в місяць (а.с. 16).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 17-41).

Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 26.03.2013 року відкрито картку № НОМЕР_1 , 23.11.2016 року відкрито картку № НОМЕР_2 , відкрито картку НОМЕР_3 (а.с. 14).

З розрахунку заборгованості за договором від 26 квітня 2013 року вбачається, що станом на 16 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед АТ КБ «Приватбанк» становить 15070,61 грн, з яких: заборгованість за кредитом 14099,83 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 920,78 грн, заборгованість за пенею 50,00 грн (а.с. 7-12).

З довідки по картковому рахунку ОСОБА_1 в період з 23.04.2013 року по 01.05.2020 року видно, що вона користувалась різними послугами банку з використанням вказаних кредитних карток зняття та поповнення готівкою, оплата послуг через Приват24, купівля в аптеці, поповнення мобільного тощо (а.с. 51-55).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем наявності кредитного договору та неналежного виконання відповідачкою взятих за договором зобов`язань.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним правилом, встановленим у наведених статтях та статті 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка починаючи із 26 березня 2013 року до травня 2020 року користувалась кредитним лімітом (карткою) та вчиняла дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом цього періоду кредитування.

Зокрема, із виписки по особовому рахунку чітко прослідковується, що відповідачка активно користувалась кредитними грошима, отримувала кошти через банкомати, розраховувалась в торгівельних мережах, здійснювала перекази тощо, а отже отримала спірну кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Так, доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідачки, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, апеляційний суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з випискою по рахунку відповідачки свідчить про отримання нею кредитних коштів. При цьому відповідачкою не спростовано факт наявності та розміру заборгованості, хоча це є її процесуальним обов`язком.

Наведене вище свідчить про визнання відповідачкою ОСОБА_1 факту отримання кредитних коштів та користування ними, а тому в суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів за кредитним договором.

Крім того, висновок суду першої інстанції про недоведеність факту отримання відповідачкою платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим у розумінні положень статей 6, 627-629, 1054 ЦК України, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо недоведеності позивачем наявності кредитного договору.

Разом з тим, розглядаючи позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в певному розмірі, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що в Анкеті-заяві позичальника від 26 квітня 2013 року, яка підписана відповідачкою ОСОБА_1 , процентна ставка не зазначена (а.с. 6).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, зокрема, стягнути заборгованість по процентам за користування кредитними коштами та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір процентів і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 квітня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, в тому числі й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 квітня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (жовтень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, щодо процентів за користування кредитом та пені.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує при ухваленні судового рішення.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Крім того, згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1966,63 грн (розмір заявлених вимог 15070,61 грн (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 14099,83 грн (93,56%), сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн (2102,00 х 93,56%).

Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

АТ КБ «Приватбанк» за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у сумі 3153,00грн, апеляційна скарга задоволена частково, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2949,95 грн.

Всього 4916,58 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2021 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість у розмірі 14099,83 грн (чотирнадцять тисяч дев`яносто дев`ять грн 83 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 4916,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.

Судді: