Справа № 359/3727/20
№ провадження 2/738/5/2021
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 січня 2021 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Лях Н.М.

позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи: Павленко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мена Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області про позбавлення батьківський прав, -

В С Т А H О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просить позбавити свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позовні вимоги мотивує тим, що після розлучення з відповідачем по справі останній почав проживати окремо. З 2017 року з дітьми бачився лише шість разів, останній раз в 2018 році. Участі в вихованні дітей не бере, духовним та моральним розвитком не займається. Матеріальної допомоги не надає.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. При цьому повідомила, що після розлучення в неї склалися неприязні відносини з ОСОБА_2 . Де на даний час він проживає їй не відомо, проте він часто їй телефонує та висловлює бажання повернутися та жити спільно. Вона цього не бажає, тому і звернулася до суду з даним позовом. Вважає, що останній має намір жити на дитячі кошти. Відповідача характеризує негативно, як особу яка зловживає спиртним.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином.

Тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області Павленко Л.В. в судовому засіданні повідомила суду, що питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 розглядалося на комісії 26 січня 2021 року, проте висновок не виготовлявся. На даний час відсутня можливість його виготовити, так як не діє виконавчий комітет міської ради. Коли буде змога його прийняти їй не відомо, проте позицію міської ради як органу опіки та піклування представник може оголосити в судовому засіданні усно. Так, Бориспільська міська рада, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що бувшу родину Устименків вона знає значний проміжок часу. До народження доньок це була гарна родина. Після народження в родині почалися сварки. ОСОБА_2 почав зловживати алкоголем. Проявляв агресію в бік позивачки. Часто викликали поліцію. До доньок він відносився добре, агресії не проявляв.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що вона є донькою позивачки від попереднього шлюбу. За час проживання у шлюбі її матері з ОСОБА_2 у них часто виникали сварки. Щодо батьківських обов`язків, то останній спочатку виконував їх добре, але потім він змінився. Після розірвання шлюбу перестав приїздити, проте їй відомо, що останній часто телефонує її матері. Не бачила його близько двох років.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 06 листопада 2015 року вбачається, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

З копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 06 листопада 2015 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення набрало законної сили 30 червня 2017 року (а.с.13).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Спільно з нею проживають: син ОСОБА_8 , та доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З довідки № 14 від 20.01.2021 року виданої ДНЗ «Колосочок» вбачається що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсно відвідують даний навчальний заклад. Тато дівчаток ОСОБА_2 не відвідував заклад за час перебування в ньому доньок.

Згідно позиції третьої особи у справі - органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області останні вважають за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Проте, Верховний Суд в своїй постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17, зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Тобто, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач (зі слів позивачки) бажає з нею примиритися та спільно проживати з нею та доньками, але останню перешкоджає йому в цьому.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є передчасним і не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Керуючись ст.ст. 164 - 167 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 81, 79, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області про позбавлення батьківський прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 ) про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків щодо неповнолітніх доньок ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та про можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Менський районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: О.А. Савченко