КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/3641/21 Головуючий у І інстанції -П`ятничук І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Я., Верланова С.М.

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошиського районного суду м.Києва від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання та дозволу на реєстрацію місця проживання дітей без згоди батька,-

встановив:

ОСОБА_3 22.02.2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання та дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, в якому просить надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_1 та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 без згоди батька ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано у 2019 році. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі було народжено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з моменту народження і по теперішній час діти разом з нею зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що виникла необхідність в зміні місця мешкання, позивач звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання Святошинської РДА з метою зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дітей за новою адресою, однак за відсутності згоди відповідача їй було відмовлено. Отримати згоду відповідача не є можливим через складні стосунки, спілкування з відповідачем. Враховуючи, що між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмові згоди на зняття з реєстрації малолітньої дитини, позивач змушена звернутись до суду з проханням надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини без згоди батька та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька.

Рішенням Святошиського районного суду м.Києва від 13 липня 2021 року позов задоволено. Надано дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ) без згоди батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову.

В обгрунтуваннядоводів апеляційної скарги посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини справи, що знають значення для її вирішення, неправильно застосував норм матеріального права, оскільки квартира у місті Приморськ не придатна для проживання дітей, тому рішення суперечить інтересам малолітніх дітей. А також обставина щодо хронічних захіворювань дітей не підтверджується доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорювалось сторонами, що 17.02.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 362 (а.с. 18).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 24).

Від шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 11,12).

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Яковенко В.І., ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 25, 26).

Згідно договору міни від 18.06.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Кузьменко В.П. та договору дарування від 01.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщин В.В., ОСОБА_2 є співвласником кварти АДРЕСА_4 .

Позивач, 10.09.2020 року звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання Святошинської РДА з заявою про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, ОСОБА_2 було відмовлено у реєстрації місця проживання, на підставі п. 11 абз. 1, а саме: особа не надала необхідних документів, інформації, відсутня згода батька та реєстрацію дитини (а.с. 19-21).

З наданих до суду консультативних висновків лікаря-педіатра зміна кліматичного середовища позитивно позначиться на здоров`ї дітей, оскільки діти мають захворювання дихальних шляхів (а.с. 61-83).

Також судом встановлено, що між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на зняття з реєстрації малолітніх дітей. Більше того, відповідач ухиляється від будь-яких відповідей стосовно вирішення питання зміни місця реєстрації своїх дітей, хоча позивач зверталася до останнього із відповідною пропозицією, що не спростовано відповідачем.

Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважав, що позовні вимоги про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дітей без згоди батька підлягають задоволенню.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" (Преамбула Закону).

У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування) (абзац п`ятнадцятий пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (далі - Правила).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 Сімейного кодексу України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що діти проживають з матір`ю, яка вирішила змінити місце свого проживання і ця обставина визнається сторонами, відповідно, ця обставина згідно ст. 82 ч. 1 ЦПК України є обставиною, яка звільнена від доказування.

Також встановлено, що орган опіки та піклування підтримав позовні вимоги, та що між сторонами відсутній спір про визначення місця проживання дітей.

Таким чином, встановивши, що відповідач не надає згоди на зняття з реєстрації та згоду на реєстрацію місця проживання дітей, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що невизначеність, в зв`язку з цим, реєстрації місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав та прав дітей, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують і за відсутності спору про визначення місця проживання дітей, не мають правового значення для вирішення цієї справи, а будь - яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дітей, щодо визначення їх місця проживання, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошиського районного суду м.Києва від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

С.М. Верланов