Справа № 737/240/20
Проваждення № 2/737/2/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняЮрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження справу№ 737/240/20
за позовомЗаступника прокурора Чернігівської області Подоляка М. в інтересах держави
позивач відповідачі Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області Пономаренко Марія Іванівна
провизнання недійсними наказу щодо передачі у власність земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,
учасники справи та представники:
прокурор Бубнова О. В., Руденок О. В.
представник позивача представник відповідача фізичної особи представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Богуш О. О. ОСОБА_1 Будлянський В. М.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_3 , у якому просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 № 25-4811/14-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:1189, для індивідуального садівництва із земель державної власності Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, здійснену 03.07.2018 року, та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 26922422; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Чернігівської області (рахунок UА0006008, банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач - прокуратура Чернігівської області, ) судовий збір в сумі 4042 гривні.

Прокурор посилається на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12.10.2016 № 25-16403/14-16-сг, за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 останній надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 0,12 га.

Надалі, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 №25-4811/14-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:1189), розташованої на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за межами населеного пункту, та передано їй у власність для ведення садівництва.

На підставі вказаного наказу ОСОБА_3 03.07.2018 за № 26922422 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1189 для ведення садівництва.

Водночас, наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 №25-4811/14-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, виданий незаконно та з порушенням вимог земельного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним з наступних підстав:

Пам`ятка археології місцевого значення, поселення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. (№ 2975 Чр) розташована на великому піщаному підвищенні на лівобережній заплаві р. Десна, на південному березі озера Ледань (стариця р. Десни), на державний облік взята рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 28.07.1987 № 19.

Наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 23.05.2017 № 177 (зі змінами і доповненнями) пам`ятка археології місцевого значення, поселення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. включена до Переліку пам`яток археології Чернігівської області області, що підлягають занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» (у редакції на час прийняття спірного рішення) значено, що пам`ятки археології, що набули такого статусу відповідно Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» від 13.07.1978, визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Таким чином, вказане доводить, що поселення «Ледань» має статус пам`ятки археології місцевого значення відповідно до вимог чинного законодавства.

У жовтні 2016 року відповідач ОСОБА_3 зверталася до Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації з заявою щодо приватизації земельної ділянки площею 0,12 га по АДРЕСА_2 .

Департамент рекомендував проведення археологічної розвідки на предмет наявності чи відсутності об`єктів археологічної спадщини, оскільки зазначена земельна ділянка була розташована у безпосередній близькості від пам`ятки археології «Ледань».

У грудні 2016 року на зазначеній земельній ділянці була проведена археологічна розвідка з шурфуванням, що дало можливість розширити територіальні та хронологічні межі поселення «Ледань» (наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 23.05.2017 № 177), чим підтверджується, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_3 , сформована за рахунок земель історико-культурного призначення.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико- культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Статтею 150 ЗК України (в редакції на час прийняття спірного рішення) визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі історико- культурного призначення. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Отже, враховуючи викладене, землі, на яких розташована пам`ятка археології місцевого значення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст., є землями історико-культурного призначення, а тому відповідно до положень ст. 150 ЗК України є обмеженим в обороті об`єктом.

Порядок набуття громадянами права на землі державної та комунальної власності та порядок безоплатної приватизації визначено положеннями ст.ст. 116, 118 ЗК України.

Частиною 3 ст. 186-1 ЗК України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території земель історико- культурного призначення, пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області Пономаренко М. І. передано у власність безоплатно земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,12 га для садівництва, однак за інформацією Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації від 26.03.2019 № 15-1076/8, від 27.05.2019 № 15-1844/8, від 19.08.2019 № 15-2807/8, від 05.12.2019 № 15-4073/8 зазначена ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст., затвердженої рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 28.07.1987 року № 19.

Також, у порушення вимог ст. 186-1 ЗК України, відбулося відчуження землі історико-культурного призначенні без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини - Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації.

При передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 . Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області проігноровано вимоги законодавства, яким встановлений спеціальний режим використання земель історико-культурного призначення.

Режим використання пам`яток місцевого значення встановлюється органом виконавчої влади обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Проте, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області прийняло наказ про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 без обмежень, як того вимагає Закон України «Про охорону культурної спадщини», та укладення охоронного договору, в якому істотною умовою є обов`язок власника забезпечити збереження пам`ятки на землях, якими він користуються.

За таких обставин ОСОБА_3 , будучи власником земельної ділянки, у межах якої розташовується об`єкт археологічної спадщини, звільнена від обов`язку його збереження або утримання від вчинення дій, що загрожують його збереженню і тягнуть втрату ним свого значення.

У разі дотримання вимог законодавства, відповідач використовувала б вказану ділянку з дотриманням встановлених Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації відповідних обмежень у використанні пам`ятки археології.

Таким чином, земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована на території земель історико-культурного призначення, пам`ятки культурної спадщини місцевого значення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст., вибула із державної власності без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини.

Прокуратура області листами від 20.05.2019, 19.07.2019, 27.11.2019 повідомляла Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації про виявлені порушення, які на сьогодні не усунуто.

Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду 15.10.2019 справи № 903/129/18 за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі сільської ради до фізичної особи - підприємця про зобов 'язання повернути земельну ділянку водного фонду, зазначено, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу з позовом свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.

Наведене є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави.

В суді прокурор позовні вимоги підтримав, пославшись на викладені у позовній заяві обставини.

У судовому засіданні представник Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації Богуш О. О. позов прокурора підтримав та пояснив, що відсутність об`єктів археологічної спадщини в державному реєстрі нерухомості, в реєстрі пам`яток України та в Державному кадастрі викликана відсутністю у Департаменту фінансового та програмного забезпечення для встановлення меж земельних ділянок та виготовлення проекту землеустрою, однак це не скасовує наявність пам`ятки археології , не свідчить про відсутність її історичної значимості і цінності для наступних поколінь. Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятки археології особливо цінні, земля є державною власністю, і не підлягає передачі в приватну власність. Земельні ділянки можуть надаватися в оренду після обов`язкового погодження з Департаментом культури проектної документації з укладанням охоронного договору із забезпеченням збереження археологічних об`єктів.

У грудні 2016 року на спірній земельній ділянці була проведена археологічна розвідка з шурфуванням, що дало можливість розширити територію поселення «Ледань», і наказом Департаменту від 23.05.2017 № 177 його було включено до переліку пам`яток, що підлягають занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. На даний час, у 2018 році, після передачі земельної ділянки у власність, матеріали було направлено до Міністерства культури України, де вони, на його думку, до цього часу і перебувають. Листом від 01.11.2016 , з додатками на 111 аркушах, на ім`я начальника ГУ Держгеокадастру для забезпечення збереження об`єктів археологічної спадщини Чернігівської області при здійсненні процедури землевідведення, землекористування та виконання вимог чинного законодавства, було надіслано в електронному вигляді інформацію про щойно виявлені об`єкти та обліковані пам`ятки архітектури, про занесення їх до хронологічних та територіальних меж адміністративних та топографічних прив`язок за період 2013-2016 років. Щоб розробити проектну документацію на даний час на пам`ятку археології, потрібно, перш за все, визначити межі поселення, але порядок розробки був скасований Постановою КМУ від 29.08.2004 і новий не затверджено, на даний час новий порядок розробляється Міністерством культури України. На даний час через об`єктивні причини, через відсутність програмного і фінансового забезпечення, встановлення меж та виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земель історико-культурного призначення неможливе. Однак топографічно і графічно межі поселення « Ледань » визначено.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Будлянський В. М. позов не визнав, у відзиві на позовну заяву та в суді пояснив, що дії прокуратури розцінює як втручання у діяльність Держгеокадастру, для якого він підстав не вбачає. З 01.01.2013 Держгеокадастр розпоряджається землями сільськогосподарського призначення державної власності. В 2016 році ОСОБА_3 звернулася з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до заяви додала зображення графічних матеріалів. При розгляді заяви було встановлено, що земельна ділянка відноситься до земель сільгосп призначення державної власності. В Державному реєстрі не було ніяких відомостей, що це землі історико-культурної спадщини, та на них накладені обмеження або обтяження. З 2011 року дані Державного кадастру є основоположними, тобто мають пріоритетне значення. В Державний земельний кадастр відомості про поселення «Ледань» внесені не були. Після надання дозволу ОСОБА_3 звернулась до проектної організації, проект якої було погоджено та затверджено у встановленому порядку. У Головного управління Держгеокадастру не було жодних підстав відмовити в затвердженні такого проекту землеустрою. Представник позивача підтвердив, що саме після затвердження проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки Департамент звернувся до Міністерства культури про включення цієї земельної ділянки до земель іншої категорії.

Відповідно до інформації, наданої відділом у Куликівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (лист від 04.05.2020 №173/708-20) земельна ділянка площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:1189) для індивідуального садівництва не відноситься до земель історико-культурного призначення. Відповідно до даних Державного земельного кадастру, межі земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:1189) не входять до меж пам`яток археології місцевого значення поселення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. (№2975-Чр), взятого на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28.04.1987 №119.

При цьому, прокурор, обґрунтовуючи свій позов зазначає лише одну обставину щодо приналежності земельної ділянки площею 0,1200 га, що була передана гр. ОСОБА_3 у власність для індивідуального садівництва на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області до земель історико-культурного призначення - це інформація Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 26.03.2019 №15-1076/8, від 27.05.2019 №15-1 ї-19.08.2019 №15-2807/8, від 05.12.2019 №15-4073/8, згідно з якою зазначена земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення «Ледань».

Однак, земельна ділянка історико-культурного призначення на якій розміщений пам`ятник археології місцевого значення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст., що затверджена рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 28.07.1987 за № 19, не сформована, межі не встановлені, а отже відомості не внесені до Державного земельного кадастру. Також, матеріали позовної заяви не містять доказів того, що межі земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:1189) накладаються на межі пам`ятки археології місцевого значення поселення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. Єдиним таким доказом могла бути відповідна документація із землеустрою. Також, прокурор надає копію листа Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 26.03.2019, згідно з яким встановлено, що земельна ділянка, яка на той час ще планувалась до відведення ОСОБА_3 , знаходиться у безпосередній близькості від пам`ятки археології місцевого значення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст.. Зазначене підтверджує той факт, що земельна ділянка площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:1189) для індивідуального садівництва не відноситься до земель історико-культурного призначення.

Серед іншого прокурор у позовній заяві просить суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1189 для індивідуального садівництва, здійснену 03.07.2018 та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що суперечить вимогам ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 позов не визнала, у відзиві на позов та у судовому засіданні зазначила, що відповідно до статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, значених статтею 122 цього Кодексу.

Із документів, що містяться у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1200 га за рахунок земель запасу гр. ОСОБА_3 для індивідуального садівництва на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області (за межами населеного пункту), зробленого ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 відбувалося за рахунок земель державної власності, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь - сіножаті. Той факт, що на території спірної земельної ділянки у грудні 2016 року було проведено археологічну розвідку, а також той факт, що 23.05.2017 Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації видавав наказ за № 177, яким поселення «Ледань» включено до переліку пам`яток археології Чернігівської області, що рекомендуються для внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, самі по собі не створюють жодних змін у зміні категорії землі, адже відповідно до ч.3 ст.20 ЗК України для зміни категорії землі із земель сільськогосподарського призначення на земля історико-культурного призначення орган виконавчої влади повинен був прийняти рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, значених статтею 122 цього Кодексу.

Позивач не надав доказів того, що Чернігівською обласною державною адміністрацією протягом 2016-2018 років приймалося рішення про зміну категорії земель у Куликівському районі із земель сільськогосподарського призначення на землі історико-культурного призначення. В наказі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації ви 23.05.2017 № 177, а саме в п. 24 додатку № 2, площа поселення «Ледань» зазначена як 5,35 га. В обліковій картці поселення «Ледань», складеної 07.06.2018 та підписаній директором Департаменту культури і туризму, національностей та релігій ЧОДА О. В. Левочко, зазначається, що у 1993 році до форми 6-зем занесено відомості про землі історико-культурного призначення площею 6,32 га, а у 2016 р. «межі поселення розширені ...до площі 6,37 га».

Інформація в обліковій картці 07.06.2018 про межі поселення 6,32 га з 1993 року не узгоджується з інформацією, шо міститься листах Департаменту культури і туризму, національностей та релігії Чернігівської ОДА від 07.10.2016 № 15-2626/8 та від 27.05.2019 № 15-1844, в яких зазначається, що спірна земельна ділянка знаходиться поблизу поселені « Ледань ». Копія форми 6-зем, на яку є відповідне посилання в обліковій карті поселення «Ледань» 2018 р., позивачем до позову не надавалася. Не надано позивачем і будь-яка землевпорядна документація на земельну ділянку поселення « Ледань ». У публічній кадастровій карті України відсутня інформація про сформовану земельну ділянку під поселення «Ледань». Відповідно до статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкт Державного земельного кадастру є обов`язковим. Згідно з ч. 2 ст. 21 того ж Закону відомості про категорії земель, про зміну категорії землі вносяться до Державного земельного кадастру. Відомості про обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо організації і встановлення територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронне призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншої документації із землеустрою.

Аналогічні вимоги передбачені п.102 Положення «Про порядок ведення Державного земельні кадастру», затвердженого постановою КМ України від 17.10.2012р. № 1051.

Таким чином, єдиним допустимим доказом належності спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення на час прийняття рішення про передачу її у власність ОСОБА_3 можуть бути лише відповідні відомості із Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка, що є предметом спору у даній справі, перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_3 щонайменше з 1990 року, відколи на ній був побудований садовий будинок. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області від 22.03.2016 № 28873798 було зареєстровано право власності на садовий будинок за ОСОБА_3 . Відповідно до ст.118 України ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, на якій розташований належний їй на праві власності садовий будинок, в межах норм приватизації для ведення садівництва за межами населеного пункту. У органу Держгеокадастру не було жодних правових підстав, передбачених ст.118 ЗК України, для відмови ОСОБА_3 у передачі їй у власність вказаної земельної ділянки, так як у Державному земельному кадастрі були відсутні відомості про будь-які обмеження у її використанні або про наявність охоронної зони, що підтверджується інформаційною довідкою, одержаною ФОП ОСОБА_4 із ДЗК 15.03.2018, і яка є частиною проекту землеустрою.

Оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні відомості щодо належності спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення, про наявність охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини, то твердження прокурора про необхідність погодження проекту землеустрою із органом охорони культурної спадщини є безпідставними. Ні землевпорядник, ні орган Держгеокадастру не зобов`язані розшукувати в інших джерелах додаткову інформацію щодо наявності культурної спадщини на земельній ділянці.

Згідно статті 31 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до охоронюваних археологічних територій належать топографічно визначені території чи водні об`єкти, в яких містяться об`єкти культурної спадщини або можлива їх наявність, оголошені як такі рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на обмежений або необмежений строк у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Прокурор та позивач не надали документа, яким підтверджується, що Поселення «Ледань» певною площею віднесено у встановленому порядку до охоронюваних археологічних територій.

Занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення належить до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Стороною відповідача не заперечується факт, що поселення «Ледань» площею 2 га було взято на державний облік у 1985 році відповідно до законодавства, яке діяло на той час. Водночас, позивачами не було надано доказів того, що пам`ятка культурної спадщини місцевого значення - поселення «Ледань» площею 5,35 га, або 6,32 га, або 6,37 га була внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. В наказі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій від 23.05.2017 № 177 (п.10) лише надано доручення організаційно-методичному центру контролю і технагляду закладів культури і туризму підготувати подання до Міністерства культури України щодо занесення щойно виявлених об`єктів та пам`яток культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих України згідно з додатками № 1-4. Але позивачем та прокурором не надано документів, які б підтверджували занесення поселення «Ледань» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Вказаний реєстр є у загальному доступі на сайті Міністерства культури, відповідно до якого поселення «Ледань» відсутнє і в переліку пам`яток національного значення, і в переліку пам`яток місцевого значення.

Позовна заява надійшла до суду 26.03.2020. Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача-фізичної особи, від 22 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою учасників справи через запровадження карантинних обмежень.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, 03.07.2018 зареєстроване право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1189 площею 0,12 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки для індивідуального садівництва, яка розташована на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 0,12 га, наданий наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12.10.2016 № 25-16403/14-16-сг (а.с. 25).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.07.2018 №25-4811/14-18-сг затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:1189), розташованої на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за межами населеного пункту (а.с. 27).

Рішенням Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28 квітня 1987 року № 119 на державний облік, серед інших, взято пам`ятку археології «Поселення ІІ тис. до н. е. ХІІІ в в с. Уборки Горбівської сільської ради (а.с. 28-29).

Згідно з паспортом та обліковою карткою Поселення «Ледань», пам`ятка датуються 2-м тис. до н. е., ХІІ-ХІІІ ст. н. е., відкрита у 1985 році, знаходиться у с. Уборки Горбівської сільської ради біля озера Ледань, поселення розміщене за 2 км на північний схід від с. Уборки, на підвищенні біля озера Ледань і озера Вовча Долина, зайняте будовами і городом колгоспної дачі, площа поселення 2 га, культурний шар 0,2 м. Границі охоронної зони регулювання забудови - за 50 м від межі поширення культурного шару (а.с 30-32).

Згідно з наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій від 23 травня 2017 року № 11 «Про впорядкування обліку об`єктів культурної спадщини» Поселення «Ледань» увійшло до переліку пам`яток археології, рекомендованих для занесення до Держаного реєстру нерухомих пам`яток України, площа пам`ятки 5,35 га (а.с. 33-35).

Згідно з обліковою карткою Поселення «Ледань» від 07.06.2018 та схемою-планом розташування граничні межі поселення не визначені, у 1985 році площа поширення культурного шару складала 2 га, при роздержавленні земель колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Горбівської сільської ради нанесене на карту землекористування на площі 6,32 га, затверджене рішенням Куликівської районної ради (а.с. 36-37).

Департамент культури і туризму, національностей та релігій листом від 07.10.2016 повідомляв ОСОБА_3 про те, що археологічне обстеження земельної ділянки поблизу с. Уборки не проводилось, об`єкти археологічної спадщини на її території невідомі, але їх наявність можлива. Питання про приватизації земельної ділянки може бути додатково розглянуто після отримання даних археологічної розвідки (а.с. 40).

Згідно з технічним паспортом та відомостями з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є власницею садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Будинок зведений у 1990 році площею 56,9 кв. м, зареєстроване право власності 18.03.2016 (а.с. 44-47).

На замовлення ОСОБА_3 проводилась археологічна розвідка, згідно з висновком про яку від 05 грудня 2016 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 12 га частково задернована, частково під спорудою, культурний шар зафіксований на всій території ділянки товщиною 0,70-0,90 м, містить фрагменти ліпної кераміки доби неоліту, бронзи та фрагменти кругової кераміки доби Київської Русі. Земляні та інші роботи, проводяться тільки після повного дослідження цих об`єктів за рахунок коштів замовника (а.с. 48-49).

Згідно з інформацією В. о. начальника відділу у Куликівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.05.2020 № 173/408-20 наявна в Державному земельному кадастрі земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:1189 для індивідуального садівництва не відноситься до земель історико - культурного призначення. Межі даної земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:1189) із земель державної власності Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області згідно з даними Державного земельного кадастру не входять до меж пам`яток археології місцевого значення поселення «Ледань» ІІ тис. до н.е., XII - XIII ст. (№2975-Чр), взятого на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28.04,1987 № 119 (а.с. 82).

Згідно з пояснювальною запискою до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,12 га землі даної земельної ділянки не відносяться до земель історико-культурної спадщини, земель природно-заповідного фонду, на дану земельну ділянку відсутні права третіх осіб.

Згідно з висновком від 22.03.2018 № 2081/82-18 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для індивідуального садівництва загальною площею 0,12 га на території Горбівської сільської ради пройшов державну експертизу без зауважень (а.с. 127).

З листування Прокуратури Чернігівської області та Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації вбачається, що позивач погоджувався та сприяв Прокуратуру Чернігівської області у представництві у суді державних інтересів щодо охорони культурної спадщини за обставинами даної справи (а.с. 39, 50-57).

Надані письмові докази оцінюються судом як достовірні.

Відповідно до ст. 19 ЗК України з емлі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Відповідно до ст. 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Відповідно до 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:

а) землі атомної енергетики та космічної системи;

б) землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту;

в) землі оборони;

г) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;

ґ) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом;

д) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;

е) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

є) земельні ділянки зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ж) земельні ділянки, закріплені за державними закладами професійної (професійно-технічної) освіти;

ж-1) земельні ділянки, закріплені за державними закладами фахової передвищої освіти;

з) земельні ділянки, закріплені за державними закладами вищої освіти;

і) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

ї) землі під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у державній власності.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до п.2,3 ч.3 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: розташованої на території пам`яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях, підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини; розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» археологічна спадщина України (далі - археологічна спадщина) - сукупність об`єктів археологічної спадщини, що перебувають під охороною держави, та пов`язані з ними території, а також рухомі культурні цінності (археологічні предмети), що походять з об`єктів археологічної спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.б ч.1, ч.2 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про охорону культурної спадщини» топографічно визначені території чи водні об`єкти, в яких містяться об`єкти культурної спадщини або можлива їх наявність, за поданням відповідного органу охорони культурної спадщини можуть оголошуватися рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини охоронюваними археологічними територіями на обмежений або необмежений строк у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Правовий режим охоронюваної археологічної території визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідного до ст. 37 ч.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту об`єктів археології, у тому числі тих, що можуть бути виявлені, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, погоджуються органами охорони культурної спадщини.

Відкриваючи провадження у справі та розглянувши справу по суті суд дійшов висновку, що прокурор, звернувшись до суд з даним позовом, діяв відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» ст. 56 ЦПК України.

На підставі наданих доказів та відповідно до правого регулювання земельних правовідносин та відносин з охорони культурної спадщини судом встановлено, що про існування Поселення «Ледань» з артефактами ІІ тис. до н. е. та ХІІ-ХІІІ ст. н. е. органам державної влади відомо з 1985 року. Протягом 35 років уповноважені державні органи та органи місцевого самоврядування, в порушення вимог ст. 20 ЗК України, не вжили заходів щодо віднесення землі під поселенням до категорії земель історико-культурного призначення та до зміни цільового призначення земельної ділянки державної власності.

ОСОБА_3 , як мінімум з 1990 року, відкрито і безперервно користувалась спірною земельною ділянкою без будь-яких обмежень та, на думку суду, є добросовісним набувачем земельної ділянки, на якій розташоване належне їй нерухоме майно. При цьому ОСОБА_3 за власний кошт провела археологічну розвідку на спірній земельній ділянці, інформація про її результати є загальновідомою, і жодних фактів зловживань з її боку, спрямованих на протиправне заволодіння земельною ділянкою, сторона позивача не навела і не довела.

На день розгляду справи в суді відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» Поселення «Ледань» визнано пам`яткою, що було документально оформлено ще у 1985-1989 роках, однак з заявленою площею тільки 2 га. Розширення площі пам`ятки знаходиться на стадії подання до Міністерства культури України з 2017 року. У Державному реєстрі нерухомих пам`яток України до якого входить Реєстр пам`яток місцевого значення, які є відкритими та загальнодоступними, Поселення «Ледань» не значиться, адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач, як на якого покладені функції охорони культурної спадщини, не вжив заходів щодо охорони щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, шляхом повідомлення в письмовій формі власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу), до яких, на думку суду, належать органи Держгеокадастру.

Позивач не довів, що листом від 01.11.2016, з додатками на 111 аркушах, на ім`я начальника ГУ Держгеокадастру, повідомив про необхідність збереження об`єктів археологічної спадщини Чернігівської області, копії цього листа суду не надав, підтвердження його отримання відповідачем не надав.

Відповідач, Головне Управління Держгеокадастру у Чернігівській області, розглядав заяву ОСОБА_3 два роки з 2016 по 2018 рік, однак на момент прийняття рішення про приватизацію відповідні відомості про зміну цільового призначення земельної ділянки або дані про віднесення ділянки земель історико-культурного призначення до Державного земельного кадастру так і не були внесені.

За таких обставин, враховуючи, що земельна ділянка нерухомого пам`ятника місцевого значення Поселення «Ледань» до цього часу не сформована, у Головного Управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_3 не було формальних підстав звертатися з питання погодження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки до органів охорони культурної спадщини.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для індивідуального садівництва загальною площею 0,12 га на території Горбівської сільської ради пройшов державну експертизу відповідно до Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації». Відповідно до ст.1 вказаного закону Державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що правову основу державної експертизи землевпорядної документації складають Конституція України, Земельний кодекс України, Закон України "Про землеустрій", цей Закон, закони України та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини у сфері державної експертизи. Згідно з висновком від 22.03.2018 № 2081/82-18 експерта ОСОБА_5 проект землеустрою відповідає вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Даний експертний висновок стороною позивача не спростований.

Не заперечуючи той факт, що на приватизованій ОСОБА_3 земельній ділянці виявлена пам`ятка археології, яка топографічна визначена, не заперечуючи її можливої історичної цінності, суд дійшов висновку, що вона була приватизована внаслідок неналежного виконання уповноваженими органами своїх обов`язків, тобто неналежного врядування, у зв`язку з чим суд вважає неможливим покладення на фізичну особу - ОСОБА_3 негативних наслідків дій суб`єктів владних повноважень у вигляді фактичного позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна.

У справі «Кривенький проти України» Заявник стверджував, що ретроспективне визнання недійсним його права власності на спірну земельну ділянку площею 0,6021 га було свавільним та було здійснене з порушенням принципу «належного урядування». Європейський суд з прав людини у рішенні у цій справі від 16 лютого 2017 року, остаточне 16.05.2017, посилається на свою усталену практику, згідно з якою ретроспективне скасування дійсного права власності становить позбавлення майна у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див., зокрема, рішення у справах «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 3257/05, пункти 27-40, від 13 грудня 2007 року, «Пирантієне проти Литви» (Pyrantiene v. Lithuania), заява № 45092/07, пункт 42, від 12 листопада 2013 року, та «Вукушіч проти Хорватії» (<…>), заява № 69735/11, пункт 50, від 31 травня 2016 року), та вказує, що Суд повторює, що позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (див. рішення у справах «Святі монастирі проти Греції» (The Holy Monasteries v. Greece), від 09 грудня 1994 року, пункт 71, Серія А № 301-А, та «Колишній король Греції та інші проти Греції» [ВП] (Former King of Greece and Others v. Greece) [GC], заява № 25701/94, пункт 89, ЄСПЛ 2000-XII). У контексті скасування помилково наданих майнових прав принцип «належного урядування» може покладати на державні органи обов`язок діяти оперативно у виправленні їхньої помилки, а також потребувати виплати адекватної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишнім добросовісним власникам (див. зокрема, рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04, пункт 71, від 20 жовтня 2011 року, з подальшими посиланнями). Суд зазначає, що, як вбачається з доводів заявника, які не оскаржувались Урядом, заявник отримав та володів земельною ділянкою, про яку йдеться у цьому провадженні, відповідно до дійсного сертифікату та добросовісно. Він сплачував податок на землю та обробляв її з 1997 року як власник частки на земельній ділянці, яка належала колективному сільськогосподарському підприємству, а в 2003 році належним чином оформив своє право власності. За цих обставин, на думку Суду, той факт, що у 2006 році земля була вилучена у заявника без виплати будь-якої компенсації чи іншого виду належного відшкодування, є достатнім для того, щоб дійти висновку, що в результаті позбавлення заявника цієї земельної ділянки на нього був покладений непропорційний тягар.

У п.п. 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Об`єднаного королівства» від 24 червня 2003 року вказано, що в значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Згідно з пунктом 30 вказаного рішення Суду вилучення у заявника права володіння, раніше наданого державною установою, є порушенням Конвенції, навіть якщо державна установа не мала повноважень надавати заявнику право володіння майном згідно національного законодавства.

З наведених рішень та сталої практики Європейського суду з прав людини можна зробити висновок, що ЄСПЛ, застосовуючи Перший Протокол до Європейської конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, ст. 1 «Захист права власності», виходить з того, що як правило, самого факту державної реєстрації достатньо для виникнення у держави обов`язку «належного врядування». Принцип «належного врядування» означає, зокрема, що держава не може виправляти власні помилки при визнанні переходу права власності майна до заявника коштом заявника. Зокрема, визнання недійсним титулу на майно не звільняє державу від обов`язку сплатити «адекватну компенсацію чи інше належне відшкодування добросовісному набувачеві». Держава може уникнути визнання порушення Протоколу в такій категорії справ такими шляхами: довести на підставі відповідного, як правило, кримінального процесу, що заявник отримав майно недобросовісно; мають місце виключні обставини, як правило, пов`язані із значними соціальними процесами в країні; надати відповідну компенсацію. Якщо жодної з перелічених дій у справі немає, скасування помилково наданого титулу на майно може призвести до відповідальності держави за порушення ст. 1 Протоколу до Європейської конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

Дійшовши висновку, що задоволення позову прокурора призведе до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав фізичної особи, суд вважає за необхідне заначити, що на даний час позивач не позбавлений можливості виконати вимоги ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» щодо укладення охоронного договору об`єкту культурної спадщини чи її частини, або викупу земельної ділянки.

Задовольняючи позов, суд частково погодився та прийняв до уваги доводи відповідачів, натомість з аргументами прокурора і позивача щодо наявності підстав для задоволення позову не погоджується з огляду на таке:

Наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 23.05.2017 № 177, який додано до справи, пам`ятка археології місцевого значення, поселення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст. рекомендована для занесення занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, для чого наказано підготувати до Міністерства культури відповідне подання. Цим же наказом перелік виявлених об`єктів та пам`яток культурної спадщини мав бути направлений органам Держеокадастру у Чернігівській області. Докази виконання цього наказу суду не надані, та прокурором не враховано, що за таких обставин об`єкт має статус щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, і питання про його віднесення до пам`ятки у виявлених у 2016 році межах та додатковій площі остаточно не вирішено.

Посилання прокурора на інформацією Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації від 26.03.2019 № 15-1076/8, від 27.05.2019 № 15-1844/8, від 19.08.2019 № 15-2807/8, від 05.12.2019 № 15-4073/8, згідно з якою зазначена ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення «Ледань» II тис. до н.е., ХІІ-ХІІІ ст., затвердженої рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 28.07.1987 року № 19, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки площа пам`ятки у 1987 році становила тільки 2 га. Якщо спірна земельна ділянка входила у визначені у 1985-1987 роках межі історичної пам`ятки, то вимоги про проведення додаткової археологічної розвідки та повідомлення про те, спірна земельна ділянка знаходиться у безпосередній близькості до археологічної пам`ятки були безпідставними.

Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на ст. 150 ЗК України, прокурор не врахував, що ст. 150 ЗК України знаходиться у главі 22 Земельного кодексу України «Припинення права на землю», та не регулює питання приватизації земельних ділянок.

В цій частині суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів держаної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, а тому за відсутності відповідного рішення про віднесення земельної ділянки до особливо цінних земель тільки за фактом виявлення об`єктів археологічної спадщини є передчасним.

При цьому при пред`явленні позову та при розгляді справи в суді прокурор не посилався на п. «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України, яка містить пряму заборону на приватизацію землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, оскільки спірна земельна ділянка не віднесена у встановленому порядку до земель історико-культурного призначення, та відсутні відомості про те, що спірна земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення яка має особливу наукову або історичну цінність.

Також, стороною позивача не доведений факт порушення відповідачами вимог ст. 186-1 ЗК України, за якою відчуження землі історико-культурного призначення проводиться за погодженням із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини - Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, оскільки, як заначено вище, відомості про належність спірної ділянки до земель історико-культурного призначення у загальному доступі відсутні, а отримання ГУ Держгеокадастру наказу від 23.05.2017 № 177 не доведене.

Прокурор послався на порушення Головним управлінням Держгеокадастру режиму використання пам`яток місцевого значення, який має бути встановлений обласним органом виконавчої влади, при цьому відповідного нормативного акту або посилання на нього не надав, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати цьому факту юридичну оцінку.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою був наданий ОСОБА_3 12.10.2016, затверджений проект землеустрою 02.07.2018, археологічна розвідка завершена 05.12.2016, державна експертиза проекту землеустрою закінчена 22.03.2018. Таким чином, позивач, на думку суду, з грудня 2016 року по липень 2018 року мав достатньо часу для впорядкування статусу спірної земельної ділянки на історичної пам`ятки, однак належних дій не вчинив.

Наведені висновки суду містять узагальнені відповіді на основні та проміжні доводи сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та рішень ЄСПЛ, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно не підлягають задоволенню похідні вимоги про стягнення судового збору.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Заступнику прокурора Чернігівської відмовити в задоволенні позову в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 03.02.2021.

Суддя А. С. Лібстер