КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/884/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Олександрівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства та зобов`язання внести зміни до актового запису про народження,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства та зобов`язання внести зміни до актового запису про народження.

Просила встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка, Іванівського району Одеської області, німця за національністю, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області.

Зобов`язати Олександрівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни до актового запису №146 від 12 вересня 1975 року, зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , німця за національністю та видати нове Свідоцтво про народження, залишивши прізвище дитини без змін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року було відмовлено у відкритті провадження у справі.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу. В доводах апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, тому заявник має право звернутись до суду з позовом.

Разом із тим, Дніпровським районним судом м. Києва 16 вересня 2020 року було ухвалено рішення у справі №755/13267/20 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 про визнання батьківства, поданої у позовному провадженні, із роз`ясненням їй права звернутися із заявою у порядку окремого провадження, встановивши заявлений факт (батьківства).

У мотивувальній частині ухвали Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/13267/20 указано про відсутність будь-якого спору щодо заявленого нею питання батьківства.

Зазначене рішення ОСОБА_1 не оскаржувалося, та на сьогодні набрало законної сили.

Тобто протягом 16 вересня - 09 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом було винесено дві ухвали з одного і того ж питання, які по суті суперечать одна одній.

Просить ухвалу суду скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заінтересована особа ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Як заінтересована особа у справі запевняє суд, що ні на момент народження її дочки, ні пізніше, а тим паче на сьогодні ніякого спору щодо батьківства не було та не має.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 12 березня 1995 року № 5 установлено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Абзацом 3 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 установлено що, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 Сімейного кодексу України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття. Усі вони беруть участь у справі як заявники.

Таким чином вважає, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 09.10.2020 про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, батьківства та зобов`язання внести зміни до актового запису про народження є незаконною і необґрунтованою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, а Кодекс про шлюб та сім`ю України 1969 року втратив чинність. Разом з тим застосовується закон, який діяв на час спірних правовідносин, а саме на час народження заявника.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що виниклі правовідносини регулюються КпШС України.

Відповідно до ч.2 статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Також частиною третьою наведеної статті передбачені умови, за яких могло бути встановлене батьківство певної особи щодо дитини і ці умови відрізняються від тих умов, які передбачені СК України щодо встановленні батьківства.

Разом із тим, суд першої інстанції помилково вважав, що така вимога має бути заявлена в порядку позовного провадження.

Обґрунтовуючи мотиви для відмови у відкритті провадження, суд першої інстанції послався на п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 відповідно до якого справи про визнання батьківства та материнства суд розглядає у позовному провадженні. Також в цьому пункті наведені умови для подання такої заяви.

Разом із тим, суд не взяв до уваги п.7 цієї ж Постанови, відповідно до якої у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК (2947-14 ).

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи.

Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 256 ЦПК України 2004 року, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції, на наведене уваги не звернув та дійшов до передчасних висновків про необхідність розгляду заяви ОСОБА_1 у порядку позовного провадження, оскільки судом не було зазначено, між ким виник спір про право. Зазначене унеможливлює розгляд справи за правилами позовного провадження через відсутність відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження за завою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства скасувати і повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: