Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28.01.2021 Справа №607/14894/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Грицай К.М.,

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на батька у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову та довічно.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ Тернопільської області і отримує пенсію за віком у мінімальному розмірі. З 19.09.2011 року він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання. Крім того, позивач має ряд супутніх захворювань, у зв`язку з чим постійно приймає ліки, однак не може забезпечити собі лікування через мізерну пенсію. Позивач проживає один та інших джерел доходу немає.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Також, позивач пояснив, що у відповідача є два сини, один навчається в 11 класі, а іншому 21 рік. Відповідач працює у КНП «Житомирський облонкодиспансер». Дружина відповідача працює лікарем.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки від позивача не надходило заперечень проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 19.09.2011 року видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , термін дії якого 01.06.2013 року, вид пенсії - по інвалідності 3 грп., загальне захворювання.

Згідно довідки №997/02-15, яка видана Головним управлінням пенсійного фонду України Тернопільської області 03.08.2020 року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку Управління ПФУ Тернопільське об`єднане управління ПФУ Тернопільської області і отримує пенсію за віком. За період з березня 2020 року по серпень 2020 року отримав пенсію у розмірі 11228 грн.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Встановлено, що позивач є батьком відповідача, та у зв`язку з пенсійним віком, інвалідністю та наявністю захворювань, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги.

Відповідачем не надано та судом не здобуто доказів ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно відповідача.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачем, з наступних підстав.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2020 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Із наданої позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 не є нижчий прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивача та того, що він мешкає сам, суд допускає необхідність витрат позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження розміру витрат на лікування.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, а також враховуючи наявність у відповідача інших осіб, що перебувають на утриманні (ст. 180 СК України), суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і довічно, у зв`язку з чим вказана позовна заява в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували відсутність у нього можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 1, 202, 204, 205 Сімейного Кодексу України, статтями 4, 12, 13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281, 282, 284, 289, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на батька - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 1/5 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і довічно.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складений 02.02.2021 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай