КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2397/2021 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,

УСТАНОВИВ:

у липні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила суд усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до квартири позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, є власником Ѕ частиниквартири АДРЕСА_1 .

Однак, відповідач порушує право користування позивача зазначеною квартирою, самовільно змінює замки та перешкоджає доступу позивача до квартири. Позивач зверталась до відповідача із листом щодо надання їй можливості вселитись в квартиру, який було залишено відповідачем поза увагою, а відтак позивач вимушена звертись до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року позов задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дану квартиру. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволенні заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не дав належної оцінки поданому відповідачем Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданого ТОВ «Партнер нерухомості» від 27.08.2020 р., відповідно до якого спірна квартира розташована у будинку квартирного типу (гуртожитку), невеликої площі, однокімнатна та не може бути поділена на окремі об`єкти.

Також, суд першої інстанції не дослідив технічної документації на квартиру, не встановив, що у спірній квартирі відсутнє будь-яке майно позивача, а користуватися та розпоряджатися побутовими приладами, меблями, якими відповідач облаштував однокімнатну квартиру, позивач не має права.

Судом також не взято до уваги тієї обставини, що позивач не має наміру проживати у квартирі, а лише бажає відчужити свою частку за ціною, яка значно перевищує ринкову вартість, що підтверджується повідомленням про намір позивача продати частки спірної квартири

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, що перешкоджає спільному володінню та користуванню нерухомим майном, а позивачем не доведено можливість спільного володіння і користування спірною квартирою. На теперішній час спірну квартиру не поділено, порядок користування між його співвласниками не визначено. Вважає, що спір відносно квартири потребує кардинального вирішення питання переходу права власності на одного із співвласників, що вирішується шляхом викупу одним із співвласників частки за оцінкою ринкової вартості.

Посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 358 ЦК України, згідно з положеннями якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вважає, що суд оскаржуваним рішенням порушив її права як співвласника майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 висловлює свою незгоду із доводами апелянта, вважає їх безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дробович В.А. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ,

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Єркін М.М. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_2 , як співвласник квартири, має право на вселення до неї, оскільки стороною відповідача не представлено доказів забезпечення можливості позивачу вільного доступу до спірної квартири, а тому порушене право позивача підлягає захисту, зокрема, усуненню перешкод в користуванні квартирою шляхом її вселення у дану квартиру.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2017 року у справі № 752/20747/15-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2018 року , було визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 35 кв.м, житловою площею 18,90 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2020 року 11.02.2020 року за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Співвласником зазначеної квартири є відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 , 1993 року народження.

09.06.2020 року позивач ОСОБА_2 направила відповідачу ОСОБА_1 лист щодо не порушення її права користування зазначеною квартирою із проханням надати їй можливість вселитись до квартири.

Встановлено також, що відповідачем було отримано повідомлення позивача про намір продати належну їй Ѕ частину квартири, на що відповідачнадала відповідь про необхідність проведення оцінки майна за участю заінтересованих осіб.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 зазначала,що вона немає можливості належним чином користуватись Ѕ частиною квартири, яка їй належить на праві власності, оскільки, відповідач чинить їй в цьому перешкоди, аписьмові звернення позивача про вселення залишаються без відповіді.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 ст. 41 Конституції України встановлено принцип непорушності приватної власності.

Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем можливості спільного володіння не можуть бути взяті до уваги, оскільки неприязні стосунки між співвласниками та невирішені питання щодо порядку користування спільним майном не впливають на обсяг прав власника щодо володіння та користування своїм майном.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.