КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/40806/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13462/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

23 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів -Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарях - Максюк І.Г., Макаровій К.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києвіна рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Складсервіс Україна» про відшкодування збитків, -

В С ТА Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що 24 серпня 2019 року співробітником ГУ ДФС у м. Києві при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 177-2 КУпАП, вилучено в порядку ст. 265 КУпАП товар - тютюн для кальяну під брендом «Gixom» у кількості 10 220 пачок в асортименті, який належить на праві власності ОСОБА_1 . Того ж дня, згідно акта передачі майна від 24 серпня 2019 року, ГУ ДФС у м. Києві передано вказаний товар на строкове платне зберігання ТОВ «Складсервіс Україна», з метою його схоронності.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2020 року в справі № 761/38283/19, (набрала законної сили 21 березня 2020 року)закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 177-2 КУпАП та вирішено передати в розпорядження останнього вилучений при складенні протоколу про адміністративне правопорушення товар.

22 червня 2020 року, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 04.06.2020 року щодо повернення вилученого товару, ГУ ДФС у м. Києві повідомило про направлення до Солом`янського районного суду м. Києва листа, у зв`язку із необхідністю роз`яснення рішення суду в частині необхідності повернення конфіскації або знищення Товару.

09 липня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва направив ГУ ДФС у м. Києві для відома та виконання належним чином завірену копію постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року у справі № 761/38283/19 із роз`ясненням щодо необхідності повернення вилученого товару його законному власнику - ОСОБА_1 . Листом від 08 вересня 2020 року ГУ ДФС у м. Києві повідомило, що супровідний лист Солом`янського районного суду у м. Києві від 02 вересня 2020 року №761/3823/19/48029/2020 щодо повернення вилучених тютюнових виробів розглянуто, однак рекомендовано ОСОБА_1 з метою повернення Товару звертатися до представників ТОВ «Складсервіс Україна».

05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направлено на адресу ГУ ДФС у м. Києві та ТОВ «Складсервіс Україна» за вих. №№ 01/10-20 та 03/10-20 листи відповідно до яких просив: виконати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2020 у справі № 761/38283/19 в частині повернення ОСОБА_1 вилученого ГУ ДФС у м. Києві Товару; письмово повідомити ОСОБА_1 та/або його представника про результати розгляду вимог, а також місце, час та дату повернення вилученого Товару.

Також, позивач зазначив, що у той же день на адресу ГУ ДФС у м. Києві та ТОВ «Складсервіс Україна» було направлено адвокатські запити за вих. №№ 02/10-20 та 04/10-20 відповідно, уяких адвокат просив надати інформацію щодо точного місця зберігання Товару, який було передано ГУ ДФС у м. Києві на зберігання ТОВ «Складсервіс Україна» за актом передачі майна від 24.08.2019року; надати належним чином завірену копію договору, укладеного між ГУ ДФС у м. Києві та ТОВ «Складсервіс Україна», за яким було передано на зберігання вилучений у ОСОБА_1 товар згідно акту передачі майна від 24.08.2019; надати належним чином завірену копію договору оренди № 01 -06-2017 від 01.06.2017, за яким ТОВ «Складсервіс Україна» орендує приміщення, в яких зберігається вилучений у ОСОБА_1 товар.

Проте, 13 жовтня 2020 року ГУ ДФС у м. Києві повідомило про направлення ТОВ «Складсервіс Україна» листа щодо необхідності повернення вилученого Товару та вкотре рекомендувало звернутись з метою повернення вилученого Товару безпосередньо до ТОВ «Складсервіс Україна».

23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із досудовою вимогою щодо відшкодування збитків у розмірі вартості вилученого та неповерненого ОСОБА_1 товару, яка залишилась без відповіді та реагування.

Позивач зазначає, що станом на дату подачі позовної заяви постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2020 року в справі № 761/38283/19 не виконана, вилучений ГУ ДФС у м. Києві товар ОСОБА_1 не повернено, а місцезнаходження даного товару невідоме, що є грубим порушенням права власності ОСОБА_1 та є підставою для відшкодування ГУ ДФС у м. Києві збитків.

У зв`язку із викладеним позивач просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 424 512,00 грн. в якості відшкодування збитків, завданих ДФС у м. Києві внаслідок неповернення вилученого у нього товару, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 424 512 грн. в якості відшкодування збитків, завданих ДФС у м. Києві внаслідок неповернення вилученого у ОСОБА_1 товару.

Не погоджуючись з рішенням суду, Коваль І.С. в інтересах ГУ ДФС у м. Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позивачем в установленому законодавством порядку не доведено наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між завданими збитками та неправомірними діями відповідача, оскільки належними та допустимими доказами з боку позивача це не підтверджено.

Посилаючись на правову позицію, що викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 27.11.2019 року в справі №242/4741/19 , зазначала, що в матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення або рішення вищестоящих посадових осіб, які б встановлювали протиправність дій або бездіяльності посадових осіб ГУ ДФС у м.Києві, а відповідно такий обов`язковий елемент юридичної відповідальності у вказаній категорії справ не підтверджений належними та допустимими доказами.

Вважає, що позивач не довів наявності у діях (бездіяльності) відповідача усіх елементів цивільного правопорушення, а також не довів того, що саме посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві завдано шкоди в розмірі 424 512, 00 грн., оскільки відповідач не приймав незаконних рішень та не вчиняв незаконних дій чи бездіяльності, які спричинили завдану позивачу шкоду, тому безпідставними та необґрунтованими є посилання позивача наположення статей 1173 та 1174 ЦК України.

Вказала, що матеріали справи також не містять доказів, які б підтверджували втрату знищення або пошкодження відповідачем вилученої у позивача продукції, обґрунтованих належними та допустимимидоказами, у зв`язку з чим вимога про компенсацію вартості вилучених товарно-матеріальних цінностей, на думку апелянта, заявлена передчасно тає необґрунтованою.

У липні 2021 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат посилаючись в обґрунтування заяви на те, що між ОСОБА_1 та адвокатом Архіповим О.Ю. укладено Договір №01-10/20 від 02 жовтня 2020 року про надання правової допомоги. 01 грудня 2020 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору №01-10/20, якою визначили гонорар адвоката за надання правової допомоги, представлення інтересів позивача та порядок його оплати.

Зазначив, що згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 16 грудня 2021 року було сплачено аванс (юридичні послуги) адвоката в розмірі 15 000 грн. та 16 лютого 2021 року сплачено ОСОБА_1 10 000 грн. за правову допомогу згідно Додаткової угоди №1 до Договору №01-10/20, у зв`язку з чим просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

22 липня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, ТОВ «Складсервіс Україна» про відшкодування збитків.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу у сумі 25 000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, Коваль І.С. в інтересах ГУ ДФС у м. Києві також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити новее,яким відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Зазначила, що представником позивача в порушення вимог ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів не зроблено заяви про те, що буде відшкодування на правничу допомогу.

Також вказувала, що представник ГУ ДФС у м. Києві заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі отримала 15.07.2021 року, а додаткове судове рішення ухвалено вже 22.07.2021 року, тобто представник відповідача не мав фізичної можливості подати клопотання про зменшення розміру відшкодування та заперечення на таку заяву.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 24 серпня 2019 року співробітником Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 177-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі - «КУпАП»), вилучено в порядку ст. 265 КУпАП товар - тютюн для кальяну під брендом «Gixom» у кількості 10 220 пачок в асортименті (надалі - «Товар»), який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Того ж дня, згідно акта передачі майна від 24 серпня 2019 року, ГУ ДФС у м. Києві передано Товар на строкове платне зберігання ТОВ «Складсервіс Україна», з метою його схоронності.

Як вбачається з постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року в справі №761/38283/19, 24 серпня 2019 року на станції Київ-Пасажирський за адресою: площа Вокзальна, 1, в місті Києві, під час розвантаження вагону потягу «Кишинів-Москва» було виявлено тютюн для кальяну під брендом «GIXOM» в кількості 10220 (десять тисяч двісті) пачок в асортименті, без марок акцизного податку встановленого зразка.

Під час розвантаження громадянин ОСОБА_1 , повідомив, що він є власником майна, хоча відповідних документів не надав, та придбав тютюн для власного вживання.

Оскільки, ОСОБА_1 , фактично визнав, що він є власником тютюну, про що ним 10.03.2020 року суду надано видаткову накладну № 42 від 20.08.2019 року на ім`я останнього, то суд вважає, що винність ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями старшого оперуповноваженого ВПНОПТ ОУ ГУ ДФС у м. Києві - Грабарчук П.А., актом передачі майна від 24.08.2019 року, фотокартками вилученого товару, видатковою накладною № 42 від 20.08.2019 року тапоясненнями ОСОБА_1 .

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року в справі №761/38283/19, ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 177-2 КУпАП, та закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Також вбачається, що вказаною постановою вирішено вилучений товар, який відповідно до акту передачі майна від 24.08.2019 року передано на відповідальне зберігання ТОВ «Складсервіс Україна», передати в розпорядження власника.

На виконання зазначеної постанови ОСОБА_1 звертався до ГУ ДФС у м. Києві про повернення належного йому товару, проте 22 червня 2020 року, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 04.06.2020 щодо повернення вилученого Товару, ГУ ДФС у м. Києві повідомило про направлення до Солом`янського районного суду м. Києва листа, у зв`язку із необхідністю роз`яснення рішення суду в частині необхідності повернення, конфіскації або знищення Товару.

09 липня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва направив ГУ ДФС у м. Києві для відома та виконання належним чином завірену копію постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року у справі № 761/38283/19 із роз`ясненням щодо необхідності повернення вилученого Товару його законному власнику - ОСОБА_1 .

Листом від 08 вересня 2020 року ГУ ДФС у м. Києві повідомило, що супровідний лист Солом`янського районного суду у м. Києві від 02 вересня 2020 року №761/3823/19/48029/2020 щодо повернення вилучених тютюнових виробів розглянуто, однак рекомендовано ОСОБА_1 з метою повернення Товару звертатися до представників ТОВ «Складсервіс Україна».

На момент розгляду справи суду не було надано доказів про те, що вилучений ГУ ДФС у м. Києві Товар ОСОБА_1 було повернуто.

Відповідно до ст. 265 КУпАП, речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують. Вилучені орден, медаль, нагрудний знак до почесного звання СРСР, почесного звання Української РСР, Почесної Грамоти і Грамоти Президії Верховної Ради Української РСР, почесного звання України, відзнаки Президента України, нагородна зброя, після розгляду справи підлягають поверненню їх законному володільцеві, а якщо він невідомий, надсилаються відповідно до Адміністрації Президента України. Вилучені самогон та інші міцні спиртні напої домашнього вироблення, апарати для їх вироблення після розгляду справи підлягають знищенню поліцейськими.

Про вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.

Таким чином, обов`язок ГУ ДФС у м. Києві забезпечити схоронність тимчасово вилученого як і обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно його повернути за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення прямо передбачений положеннями ст. 265 КУпАП.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, на момент подання даної позовної заяви, ГУ ДФС у м. Києві не виконало вимог ст. 265 КУпАП, обов`язкової до виконання постанови та роз`яснення суду, та не повернуло вилучений у ОСОБА_1 товар, чим порушило права та завдало останньому збитків - втрат, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку із неповерненням йому вилученого товару.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦКУкраїни, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбав Товар - тютюн для кальяну під брендом «Gixom» у кількості 10 220 пачок в асортименті, який був вилучений в рамках справи про адмністративне правопорушення № 761/38283/19, відповідно до видаткової накладної, яка була предметом дослідження в межах вказаної справи, вартість вилученого Товару - тютюну, становила 424 512 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку вартість вилученого товару 424512 грн. є розміром збитків ОСОБА_1 від його втрати, оскільки судом встановлено, що товар на день постановлення рішення судом першої інстанції не повернуто, його місцезнаходження не встановлено.

Як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, строк придатності тютюну для кальяну під брендом «Gixom» становить 24 місяці, враховуючи, що товар вилучено у ОСОБА_1 24 серпня 2019 року, строк придатності тютюну сплинув.

Судом апеляційної інстанції вживалися заходи для встановлення місця зберігання та наявності вилученого у ОСОБА_1 товару, проте, місцезнаходження ТОВ «Складсервіс Україна», якому передано вказаний товар на строкове платне зберігання не встановлено, відповідач - ГУ ДФС у м. Києві доказів щодо наявності вилученого тютюну для кальяну під брендом «Gixom», його придатності до використання на час розгляду справи судом та можливості повернення товару позивачу, суду не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову шляхом стягнення збитків в розмірі 424512 грн., що дорівнює вартості вилученого товару.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заподіяних ОСОБА_1 збитків з держави Україна в особі ГУ ДФС у м. Києві шляхом їх стягнення з Державного бюджету України.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення або рішення вищестоящих посадових осіб, які б встановлювали протиправність дій або бездіяльності посадових осіб ГУ ДФС у м.Києві, оскільки статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивачем не доведено, що саме посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві завдано шкоди в розмірі 424 512, 00 грн., відповідач не приймав незаконних рішень та не вчиняв незаконних дій чи бездіяльності, які спричинили завдану позивачушкоду, оскільки Порядком зберігання вилучених під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення речей і документів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2012 р. № 17), визначено обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 зазначеного Порядку, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення речі і документи в установленому порядку конфіскуються, повертаються володільцеві або знищуються, а у разі вилучення речей за плату - реалізуються. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року в справі №761/38283/19 вирішено вилучений товар, який відповідно до акту передачі майна від 24.08.2019 року передано на відповідальне зберігання ТОВ «Складсервіс Україна», передати в розпорядження власника.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання представників відповідача, щодо анулювання ліцензії контрагента позивача - ТОВ «Ромашка Торг» та неможливості проведення ними господарської діяльності, оскільки такі обставини не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 при придбанні тютюну та,в будь-якому випадку, не можуть мати негативні наслідки для позивача.

Інші доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

При ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та складається із витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень станом на дату подання позову.

Правнича допомога Позивачу у справі № 761/40806/20 надавалась адвокатом Архіповим Олександром Юрійовичем.

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та Адвокатське бюро «Архіпова» уклали Договір № 01-10/20 про надання правової допомоги, в якому визначили обсяги та види правової допомоги, порядок і строки оплати, а також розміри винагороди Адвокатського бюро за надання правової допомоги.

01 грудня 2020 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, якою визначили, що вартість Правової допомоги Адвокатського бюро, що надається Клієнту згідно з цією Додатковою угодою, становить 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

15 грудня 2020 року Адвокатське бюро виставило ОСОБА_1 рахунок № 1 для оплати авансу за Додатковою угодою № 1 від 01.12.2020 до Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 01-10/20 від 02.10.2020 на суму 15 000,00 грн., який був оплачений ОСОБА_1 16.12.2021, що підтверджується випискою з рахунку АБ «Архіпова» за період з 17.11.2020 по 31.12.2020.

16 лютого 2021 року Адвокатське бюро виставило ОСОБА_1 рахунок №2 для оплати правової допомоги (юридичних послуг) за Додатковою угодою № 1 від 01.12.2020 до Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 01-10/20 від 02.10.2020 на суму 10 000,00 грн., який був оплачений ОСОБА_1 16.02.2021, що підтверджується випискою з рахунку АБ «Архіпова» за період з 01.01.2021 по 03.03.2021.

Крім того, судом встановлено, що 13 липня 2021 року сторони уклали акт про надання правової допомоги за Додатковою угодою, яким затвердили перелік та обсяг правової допомоги (послуг), наданої у період з 02.10.2020 по 08.07.2021.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду своїх заперечень та доказів щодо необґрунтованого розміру витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що представником позивача в порушення вимог ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів не зроблено заяви про те, що буде відшкодування на правничу допомогу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, про витрати на правничу допомогу, розмір таких витрат позивачем зазначено у позовній заяві, крім того, зазначено і те, що докази понесення таких витрат будуть надані після завершення розгляду справи, відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги, що представник ГУ ДФС у м. Києві не мав фізичної можливості подати клопотання про зменшення розміру відшкодування та заперечення на таку заяву, оскільки заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі отримав 15.07.2021 року, а додаткове судове рішення ухвалено вже 22.07.2021 року.

Такі доводи колегія суддів вважає неспроможними, оскільки протягом 7 днів, що є достатнім часом, представник відповідача міг подати заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення постановлені з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, колегія суддів не вбачає підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 01 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді