ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3713/20
Провадження № 22-ц/4820/1306/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/3713/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2021 року (суддя Швець О.Д.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначала, що її батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали в АДРЕСА_1 .

Зазначала, що за шість років до смерті батьки стали себе почувати погано і за ними необхідно було здійснювати постійний догляд. Позивач як дочка постійно прибирала в їхньому будинку, готувала їсти, прала, купувала ліки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай).

Після смерті батька вона продовжила доглядати хвору матір, а через деякий час забрала її до себе в м. Кам`янець-Подільський.

Вважає, що після смерті батька спадкоємцями його майна були мати ОСОБА_4 , брат ОСОБА_2 та вона. На час смерті батька вона була вже непрацездатна, оскільки досягла пенсійного віку та мала право на обов`язкову частку незалежно від заповіту. Крім того, обов`язкову частку у спадщині мала і її матір ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 матір позивача ОСОБА_4 померла. Після її смерті, як вказує позивач, вона продовжувала обробляти земельну ділянку, доглядала за будинком, в подальшому забрала деякі мамині та батькові речі, скатерку, скриню, холодильник, сімейні фотографії. Таким чином, на думку позивача, вона разом з братом прийняли спадщину після смерті матері.

14.07.2020 вона звернулась до нотаріуса Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батьків, проте їй було відмовлено в оформлення її прав на спадкове майно, оскільки відповідач ОСОБА_2 , як єдиний спадкоємець, оформив спадщину, і з цього питання їй рекомендовано звернутись до суду.

А тому. звертаючись до суду, просила встановити факт, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

У жовтні 2020 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій крім обставин, викладених у первісній позовній заяві, вказувала, що батьки в період шлюбу разом збудували житловий будинок по АДРЕСА_1 . Таким чином, мати ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_3 мала право власності на Ѕ частини цього житлового будинку і спадковим майном після смерті батька ОСОБА_3 була також Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та право на земельну частку(пай).

Також зазначала, що на час смерті батька вона та мати ОСОБА_4 досягли пенсійного віку, а отже, були непрацездатними, а тому мали право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від заповіту. Обов`язкова її частка та частка матері складає 2/9 частки від спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 . Відповідно, на думку позивача, після смерті батька вона мала право на 2/9 частки права на земельну частку (пай) та 2/9 частки від Ѕ частини будинковолодіння або 1/9 частки від усього будинку, мати ОСОБА_4 - 2/9 частки права на земельну частку (пай) та 11/18 частки будинковолодіння, відповідач ОСОБА_2 , в свою чергу, - 5/9 частки права на земельну частку (пай) та 5/18 частки будинковолодіння.

Таким чином, на думку позивача, вона та відповідач мали рівні права на спадкове майно, кожен з них мав право на Ѕ частини спадкового майна, а саме по 1/2 частки права на земельну частку (пай), що належали матері, по 11/36 часток житлового будинку та по 11/18 частки права на земельну частку (пай), що залишилась після смерті батька.

Відповідно, брат мав право на 21/36 частку житлового будинку, 11/18 частки права на земельну частку (пай), що залишились після смерті батька, та Ѕ частки права на земельну частку (пай), що залишились після смерті матері. Позивач мала право на 15/36 часток житлового будинку, 7/18 частки права на земельну частку (пай), що залишилось після смерті батька, та Ѕ частки права на земельну частку (пай), що залишились після смерті матері.

Крім того, зазначала, що після оформлення спадщини відповідач ОСОБА_2 продав будинковолодіння по АДРЕСА_1 , відповідно, він має сплатити на її користь грошову компенсацію її частки у спадковому майні. А тому, вважає, що при видачі відповідачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом були порушені її права як спадкоємця, та з врахуванням неодноразових уточнень позовних вимог, остаточно просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 квітня 2002 року, посвідчене державним нотаріусом Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Тимофєєвою Г.В. зареєстроване в реєстрі за №1-1258; визнати частково недійсним додаткове свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23 жовтня 2003 року, посвідчене державним нотаріусом Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Тимофєєвою Г.В. зареєстроване в реєстрі за 1-2538; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2003 року, посвідчене державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Тимофєєвою Г.В. зареєстроване в реєстрі за № 1-2548; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 093454 від 02 квітня 2004 року та визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку площею 1,89 га на території Устянської сільської ради, Кам`янець-Поділського району, Хмельницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а за ОСОБА_2 залишити право на земельну ділянку площею 2,61 га; стягнути з відповідача на її користь 12444 грн грошової компенсації за домоволодіння за адресою по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.06.2021 клопотання представника позивача адвоката Мішалової М.І. задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2002, посвідчене державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної контори Тимофєєвою Г.В., зареєстроване в реєстрі за №1-1258 та стягненні 12444 грн. грошової компенсації за домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 28.01.1988, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Баговиця, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області провадження у справі в цій частині вимог закрито.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт прийняття спадщини померлих ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , шляхом вступу у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини у володіння та управління спадковим майном. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.10.2003, посвідчене державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної контори Тимофєєвою Г.В., зареєстроване в реєстрі за №1-2548. Визнано частково недійсним додаткове свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.10.2003, посвідчене державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної контори Тимофєєвою Г.В., зареєстроване в реєстрі за №1-2538. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ №093454 від 02.04.2004. Визнано за ОСОБА_1 право на спадкування 7/18 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,50 га, яка розташована на території Слобідсько-Кульчиєвецької (Устянської) сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, залишено за ОСОБА_2 право на спадкування 11/18 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,50 га, яка розташована на території Слобідсько-Кульчиєвецької (Устянської) сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3363 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки визнав державний акт на право власності на земельну ділянку повністю недійсним, визнав право на спадкування не в гектарах площі, а в частках та визнав право на спадкування за відповідачем, в той час коли відповідач уже реалізував та оформив право власності на спадкове майно. Зазначає, що при ухваленні рішення не зазначив, в яких частках визнав недійсними свідоцтва про право на спадщину. Посилається на те, що позивач та мати ОСОБА_4 , як спадкоємці, які претендували на обов`язку частку, не могли прийняти спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , не подавши при цьому, заяву про прийняття спадщини. Вважає, що спільне проживання не може свідчити про належне прийняття спадщини. Вказує, що в управління та володіння спадковим майном вступив лише він, однак суд проігнорував дану обставину, яка має значення для правильного вирішення справи по суті. На думку апелянта, суд безпідставно не застосував до позову ОСОБА_1 наслідки спливу строків позовної давності.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2021 року без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм чинного законодавства України і на підставі належних та достовірних доказів.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідмолеені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і у встановленому законом порядку прийняла спадщину після їх смерті шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а відтак має право на спадкування часток земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько сторін у справі ОСОБА_3 (а.с. 41 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла матір сторін у справі ОСОБА_4 (а.с. 50 на звороті).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Устянської сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, в якому заповів все належне йому майно своєму синові ОСОБА_2 (а.с. 42).

З матеріалів спадкової справи №655-2002 вбачається, що до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся його син ОСОБА_2 (а.с. 41). Відповідно до наявної в матеріалах спадкової справи довідки №1564 від 25.05.2001, виданої Устянською сільською радою, з дня смерті ОСОБА_3 в управління спадковим майном вступив ОСОБА_2 , який проводив поховання, зібрав урожай, зробив ремонт житлового будинку (а.с. 45 на звороті).

24.04.2002 відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями до нього, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 46). Право власності спадкодавця на вказане будинковолодіння належало спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 28 січня 1988 року.

03.10.2003 відповідач ОСОБА_2 отримав додаткове свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадковим майном, на яке видано це додаткове свідоцтво, є грошові вклади з нарахованими відсотками та грошовою компенсацією до них в т.ч. у вигляді компенсаційних сертифікатів, що зберігаються в відділенні Ощадбанку № 6238/015 с. Баговиця, Кам`янець-Подільського району, та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогоподарського підприємства «Україна» с. Устя, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, розміром 2,23 умовних кадастрових гектара без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцеві на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 48).

Крім того, з матеріалів спадкової справи №820-2003 вбачається, що 03.10.2003 відповідач ОСОБА_2 звернувся також до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 50). Згідно з наявною в матерілах спадкової справи довідкою Устянської сільської ради №1284 від 14.05.2002 №1095 від 02.04.2002, в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_4 вступив син ОСОБА_2 (а.с. 52, 72).

Та 03.10.2003 державний нотаріус Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Тимофєєва Г.В. видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_4 , яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Устя, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах, належного померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХМ №0265780, виданого Кам`янець-Подільською райдержадміністрацією 10.12.96 зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 12.12.96 за №1299; грошового вкладу з нарахованими відсотками та грошовою компенсацією до нього в т.ч. у вигляді компенсаційних сертифікатів, що зберігаються у відділенні Ощадбанку № 6238/015 с. Баговиця, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області на рахунку № НОМЕР_1 , належного померлій на підставі ощадкнижки, № в реєстрі 1-2141 (а.с. 53).

26.04.2002 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужив житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 (а.с. 80).

Згідно з довідкою Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради №772/02-20 від 20.05.2021, документально зафіксованої інформації щодо безпосереднього вступу ОСОБА_1 в управління та володіння спадковим майном по місцю проживання та реєстрації її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сільська рада не має (а.с. 133).

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Звертаючись до суду, позивач зазначала, що вона прийняля спадщину після смерті батька та матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті батька продовжувала доглядати матір, потім забрала її до себе, обробляла присадибну ділянку, в подальшому після смерті матері продовжувала обробляти земельну ділянку, доглядала за будинком, потім забрала собі деякі мамині та батькові речі, скатерку, скриню, холодильник, сімейні фотографії, посуд.

Оскільки спадщина після смерті батьків позивачки відкрилася у 1999 році, до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК Української РСР.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 535 ЦК Української РСР передбачено, що право на обов`язкову частку в спадщині мають неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка).

Таким чином, право на обов`язкову частку є особистим, персоніфікованим.

Відповідно до підпункту «в» пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» спадкоємець, який претендує на обов`язкову частку у спадщині повинен подати заяву про прийняття спадщини. Фактичне прийняття обов`язкової частки у спадщині законодавством не передбачено.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що позивач та її мати ОСОБА_4 , як спадкоємці, які претендували на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 , не могли прийняти спадщину після його смерті шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, не подавши, при цьому, заяви про прийняття спадщини. А тому, позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном є безпідставними.

Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона протягом шести місяців з часу відкриття спадщини фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, що належало її матері ОСОБА_4 , протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Наданий позивачкою акт від 24.06.2020, складений депутатом Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Мозолюк Г.Ф. на підставі показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також покази вказаних свідків в суді не є достовірними доказами, відповідно до статті 79 ЦПК України, оскільки з них неможливо встановити дійсні обставини вступу позивача в управління спадковим майном після смерті матері у межах шестимісячного строку (а.с. 14).

Не можуть бути прийняті до уваги судом і покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та інформація, що містяться в акті від 19.05.2021 в тій частині, що на час відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_4 проживала у позивача в АДРЕСА_2 , оскільки вони не є належними та достовірними доказами в підтвердження заявлених позивачем позовних вимог щодо фактичного вступу в управління спадковим майном після смерті матері (а.с. 132).

Крім того, слід врахувати, що предметом доказування у цій справі є обставини майже двадцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених свідками відомостей обґрунтовано поставляться під сумнів.

Таким чином, наведене свідчить, що належних та допустимих доказів фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном позивачкою при наявності процесуальної можливості до суду не надано, підстав вважати, що вона вступила у володіння та управління спадковим майном за змістом норми ст. 549 ЦК УРСР немає. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.

Відповідно, позивач і не набула права ставити питання про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 квітня 2002 року визнання частково недійсним додаткового свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 жовтня 2003 року, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2003 року, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, в зв`язку з відмовою в позові, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6306 грн, сплачений останнім за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 6306 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай