Ухвала

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 263/3353/21

провадження № 61-18447ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 09 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (далі - ККП «Маріупольтепломережа») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню.

Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2005 року між ККП «Маріупольтепломережа» та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 124 на відпуск теплової енергії (далі - договір). Договір підписано сторонами без зауважень. Відповідно дислокації до договору, об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення вбудоване у багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , яке є власністю відповідача.

Оскільки по нежитловому приміщенню, за вказаною адресою, утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію, ККП «Маріупольтепломережа» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, який Жовтневим районним судом м. Маріуполя було видано 10 травня 2018 року за № 263/4771/18, та в подальшому за заявою відповідача скасовано.

ККП «Маріупольтепломережа» просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2021 року, у розмірі 64 143,81 грн, 3 проценти річних у розмірі 6 480,54 грн, суму інфляційних витрат у розмірі 19 911,94 грн, пеню у розмірі 5 984,74 грн, а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» суму заборгованості за користування тепловою енергією за період часу з 31 березня 2016 року по 31 січня 2021 року у розмірі 44 463,99 грн, а також 3 проценти річних у розмірі 2 900,20 грн, пеню у сумі 5 520,91 грн та інфляційні витрати за період з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2021 року в сумі 6 410,83 грн. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності щодо вимог з оплати послуг за надання теплової енергії.

ОСОБА_1 у листопаді 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» повністю.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 96 521,03 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Доводи заявника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є неспроможними. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навів обґрунтованих доводів, у чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, є необґрунтованими, оскільки вони нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 09 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик