Справа № 178/983/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого Цаберябого Б.М.,

при секретарі Янченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою в загальній сумі 153379,66 грн. та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що 11 грудня 2013 року рішенням Щорської селищної ради № 12-30/VI ВАТ «ЩОРСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД» надано дозвіл на оброблення проекту щодо відведення земельної ділянки. 07 березня 2014 року була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:7009.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 придбав у власність єдиний майновий комплекс, який АДРЕСА_1 . Вказаний земельний комплекс розташований на вищезазначеній земельній ділянці, з кадастровим номером :01:001:7009, яка знаходиться у власності та належить Божедарівській селищній раді, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідач фактично користується вказаною земельною ділянкою, але не сплачує плату за користування нею, що підтверджується довідкою виконкому Божедарівської селищної ради № 714 від 10 липня 2020 року.

Представник вказує, що договору оренди земельної ділянки між відповідачем та Божедарівською селищною радою укладено не було, тому відповідач користувався земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Згідно довідки Божедарівської селищної ради № 712 від 10 липня 2020 року відповідач сплатив земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік 12437,32 грн; 2018 рік 12437,32 грн; 2019 рік 12437,32 грн. Відповідач, придбавши єдиний майновий комплекс, використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів для розміщення нерухомого майна, тому предметом позову в даній справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно. З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки. Загальна сума заборгованості складає 153 379,66 грн., яка складається з суми утриманої орендної плати за 2017-2019 роки 140 628,64 грн; 3 % річних за користування чужими коштами 5 039,76 грн; інфляційних збитків за утримання орендної плати 7 711, 26 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь Божедарівської селищної ради.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_1 користувався земельною ділянкою на законних підставах. Божедарівська селищна рада жодного разу не зверталась до ОСОБА_1 з пропозиціями оформлення права користування земельною ділянкою та повернення коштів, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволеними. Судом встановлено, що рішенням Щорської селищної ради № 12-30/VI від 11 грудня 2013 року ВАТ «ЩОРСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД» надано дозвіл на оброблення проекту щодо відведення земельної ділянки. 07 березня 2014 року було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:7009.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 придбав у власність єдиний майновий комплекс, який АДРЕСА_1 . Вказаний земельний комплекс розташований на вищезазначеній земельній ділянці, з кадастровим номером :01:001:7009, яка знаходиться у власності та належить Божедарівській селищній раді, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно довідки Божедарівської селищної ради № 712 від 10 липня 2020 року відповідач сплатив земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік 12437,32 грн; 2018 рік 12437,32 грн; 2019 рік 12437,32 грн.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми позовних вимог суд встановив, що орендна плата за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:7009) за період з 2017 по 2019 рік була визначена з урахуванням розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, цільового призначення земельної ділянки та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Заборгованість ОСОБА_1 з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою за період з 2017 року по 2019 рік визначена як різниця між розміром орендної плати, яку мав сплатити відповідач за користування земельною ділянкою та розміром фактично сплаченого відповідачем земельного податку.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що відповідач не укладав з Божедарівською селищною радою договору оренди земельної ділянки. ОСОБА_1 фактично користується вказаною земельною ділянкою, не маючи правовстановлюючих документів на неї, та не сплачує плату за користування нею, що підтверджується довідкою виконкому Божедарівської селищної ради № 714 від 10 липня 2020 року.

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

З огляду на викладене суд зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 січня 2019 року у справі № 912/1188/17, від 21 січня 2019 року у справі № 902/794/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 922/587/18 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 686/18993/17-ц (провадження № 61-48870св18). Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім, на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:7009 становить 736306 грн. Відповідно до листа Відділу у Криничанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 18-4-0.29-195/106-20 від 14 липня 2020 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:7009 у 2017, 2018, 2019, 2020 роках складає 736306 гривень. Відповідно до рішення Божедарівської селищної ради № 16-20/VII від 24 січня 2017 року «Про встановлення плати на землю, як складової податку на майно на території Божедарівської селищної ради» ставка оренди у 2017 році складала 10 % від нормативної грошової оцінки землі. Відповідно до рішення Божедарівської селищної ради № 18-31/VII від 15 грудня 2017 року «Про встановлення плати на землю, як складової податку на майно на території Божедарівської селищної ради» ставка орендної плати за користування землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення складала 10 % від нормативної грошової оцінки. Відповідно до Рішення Божедарівської селищної ради «Про встановлення ставок і пільг із сплати земельного податку та ставок орендної плати на 2019 рік» від 20 грудня 2018 року № 19-46/VII ставка орендної плати за користування землями промисловості (з цільовим призначенням 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості) складала 10 % від нормативної грошової оцінки.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 153 379,66 грн., яка складається з суми утриманої орендної плати за 2017-2019 роки 140 628,64 грн; 3 % річних за користування чужими коштами 5 039,76 грн; інфляційних збитків за утримання орендної плати 7 711, 26 грн., які мають бути стягнуті з відповідача на користь власника земельної ділянки Божедарівської селищної ради. А задоволення позовних вимог у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає обов`язок на відповідача по стягненню судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 263, 268, 280 282 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, , плату за фактичне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,90 га, кадастровий номер :01:001:7009, в сумі 153379,66 грн., з яких 140628,64 грн. плати за фактичне користування земельною ділянкою, 7711,26 грн. інфляційних витрат, 5039,76 грн. 3 відсотків за користування грошовими коштами, а також 2300,70 грн. судового збору, всього 155680, 36 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2021 року .

Суддя: Б. М. Цаберябий

р