Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 657/625/20

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді: Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судових засідань - Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку №920 від 24.04.2020 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вказує, що на момент набуття права власності на будинок, відповідач була зареєстрованою у вказаному будинку, про що їй стало відомо лише після укладення угоди купівлі-продажу, після звернення до уповноваженого органу щодо реєстрації місця проживання.

Зазначає, що реєстрація відповідача у належному їй будинку перешкоджає позивачу, як власнику цього будинку, у повній мірі користуватися своїми правами щодо розпорядження, належного нерухомого майна. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, тому вона звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 , 1990 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що у 2020 році придбала будинок по АДРЕСА_1 . На момент його купівлі в ньому була зареєстрована відповідачка по справі, однак остання у вказаному будинку не проживає понад 10 років, та мешкає в Російській Федерації.

Представник позивача ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2020 року, індексний номер 207521069, 24 квітня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №920 від 24.04..2020 року, посвідченого Чаплинською ДНК, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до запису в домовій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , у вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2 , 1990 року народження.

Як вбачається з довідки Чаплинською селищною радою про місце проживання /реєстрації відповідача по справі ОСОБА_2 , що надана на запит суду при вирішенні питання про відкриття провадження від 21.08.2020 року за №1537/02, в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який відповідно до встановлених судом обставин, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , також з 01 червня 1999 року зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Акту №7 перевірки факту проживання в житловому приміщенні від 12 травня 2020 року, складеного комісією Чаплинської селищної ради у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , 1990 року народження в будинку АДРЕСА_1 не проживає з 2000 року.

Оскільки реєстрація відповідача у придбаному позивачем будинку, порушує її право власності, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Так, за змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що 24 квітня 2020 року, на підставі цивільно-правової угоди - договору купівлі-продажу №920 від 24.04.2020 року, який посвідчено державним нотаріусом Чаплинської ДНК, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З вказаного вбачається, що позивач після здійснення державної реєстрації свого права власності, набула у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що відповідач не вчиняє дії, направлені на скасування реєстрації її місця проживання за зазначеною адресою, чим порушує право власності позивача, тим самим чинить перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що проживає по АДРЕСА_1 . Позивач проживає по сусідству поруч з ним. До цього в будинку проживав ОСОБА_8 , який і відчужив позивачу даний будинок. Відповідач ОСОБА_2 була сестрою ОСОБА_8 , та понад 10 років у даному будинку не проживає.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що проживає поруч з позивачем по АДРЕСА_1 . У 2020 році позивачем було придбано будинок у ОСОБА_8 . Відповідач ОСОБА_2 є зведеною сестрою ОСОБА_8 , яка була зареєстрована в будинку, однак не проживає в ньому більше 10 років, так як виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Так, норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

При розгляді даної справи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст.346 ЦК України).

Встановлено, що позивач набув право власності на житловий будинок на підставі угоди купівлі-продажу від 24.04.2020 року, яка належним чином зареєстрована у відповідних органах.

Таким чином, з моменту реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_1 право власності колишнього власника є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування будинком, що нерозривно пов`язано з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім`ї попереднього власника, оскільки воно є похідним. За таких обставин єдиним власником спірного будинку є позивач ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає понад 10 років.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи те, що позивач є єдиним власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 в якому відповідач залишається зареєстрованою на час розгляду справи, тобто після припинення права власності колишнім власником, й відповідно після припинення права користування будинком колишнім власником та членами його сім`ї, чим порушує право власності позивача, тому позовна вимога про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на вказаний жилий будинок, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1990 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Чаплинський районний суд Херсонської області.

Суддя: І.О. Пилипенко