Ухвала

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 631/239/16

провадження № 61-439ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рудого Вадима Вікторовича на постанову Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача завдану майнову шкоду з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на загальну суму 141 979 грн та 50 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовувавй тим, що у 2004 році він передав ОСОБА_2 , який, на думку позивача, на той час був директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроритм» (далі - ТОВ «Агроритм»), 23 000 грн як передплату за партію великої рогатої худоби. ОСОБА_2 рогату худобу позивачу не передав, отримані гроші не повернув, тому він звернувся до правоохоронних органів їз заявою про вчинення злочину. Вироком Валківського районного суду Харківської області від 24 червня 2014 року у кримінальній справі ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), йому призначено відповідне кримінальне покарання. Цивільний позов ОСОБА_1 у кримінальній справі про відшкодування майнової шкоди задоволено частково - у розмірі 23 000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року вказаний вирок був змінений: в частині задоволеного цивільного позову справа передана на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, повернуто позивачеві у зв`язку з непідсудністю справи Валківському районному суду Харківської області.

Зазначені обставини зумовили звернення ОСОБА_1 із цим позовом до Нововодолазького районного суду Харківської області. Оскільки на час подачі позову майнова та моральна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, не відшкодована, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 23 000 грн на відшкодування майнової шкоди, 50 000 грн - моральної шкоди, 109 319 грн та 9 660 грн інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 141 979 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних та 10 000 грн - на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт завдання позивачеві з боку відповідача майнової шкоди у розмірі 23 000 грн є обставиною, встановленою вироком суду, що набрав законної сили. У деліктних правовідносинах, що виникли між сторонами у справі, позивач зазнав матеріальних збитків, тому його порушене право на відшкодування матеріальних збитків підпадає під дію вимог статей 1166 та 1177 ЦК України. Частина друга статті 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тому з ОСОБА_2 належить стягнути також інфляційні втрати та три відсотки річних. Розмір моральної шкоди визначений у 10 000 грн, виходячи з принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності й з огляду на ступінь вини відповідача, характер та обсяг моральних страждань.

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року змінено. Зменшено розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 23 000 грн без урахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Зменшено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 3 000 грн.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що змінений апеляційним судом вироком суду від 24 квітня 2014 року у справі № 615/1090/13-к встановлений факт незаконного привласнення ОСОБА_2 23 000 грн, що належали ОСОБА_1 . Тобто вироком суду встановлено заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 23 000 грн винними діями ОСОБА_2 . Проте апеляційний суд вважав, що оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану злочином, виникає з ухвалення рішення у цій справі, підстави для покладення відповідальності відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за попередній період відсутні. Розмір моральної шкоди оцінений у 3 000 грн, виходячи з принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності й з огляду на ступінь вини відповідача, характер та обсяг моральних страждань.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Рудого В. В., в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 191 979 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100=227 000 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що справа має виняткове значення для позивача. Проте таке посилання є формальним, без жодного обґрунтування.

Отже, за відсутності обґрунтування заявником наявності випадків, за яких оскаржуване рішення підлягає касаційному оскарженню, підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Рудий В. В. подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 - адвоката Рудого Вадима Вікторовича на постанову Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний