КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/1884/20 Головуючий 1 інстанція - Борець Є.О.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Олійник В.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Варіація» про стягнення боргу за договором про надання послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Варіація» про стягнення боргу за договором про надання послуг.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 травня 2015 року він уклав з ТОВ «Фірма «Варіація» договір про надання послуг, за яким ОСОБА_1 зобов`язався надати відповідачу консультаційні, інформаційні та організаційні послуги з метою отримання ним через Організацію Індустріального Розвитку ООН (ЮНІДО) гранту Глобального Економічного Фонду у вигляді комплекту обладнання твердопаливної котельні для забезпечення виробничих потреб в тепловій енергії за рахунок відходів виробництва.

ТОВ «Фірма «Варіація» зобов`язалась не пізніше 14 календарних днів від дати підписання акта про надання послуг в повному обсязі, в якому буде зафіксовано ціну гранту та вартість послуг, оплатити позивачу вартість послуг в розмірі 15% від реальної ціни гранту.

Вказав, що 15 березня 2017 року сторони склали акт про надання послуг в повному обсязі, в якому вони визначили, що ціна гранту склала 192000 доларів США, а вартість послуг - 28800 доларів США.

Зазначив, що ТОВ «Фірма «Варіація» ухиляється від добровільної сплати позивачу вартості наданих ним послуг.

Просив суд стягнути з відповідача борг за договором про надання послуг в розмірі, еквівалентному 28800 доларів США, пеню в розмірі, еквівалентному 30672 доларам США, та компенсацію обов`язкових відрахувань до державного бюджету, здійснених зі стягнутих грошових коштів, в розмірі, еквівалентному 11597 доларам США.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року, позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Варіація» про стягнення боргу за договором про надання послуг - задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Варіація» на користь ОСОБА_1 борг за договором про надання послуг в розмірі 796032 гривень та пеню в розмірі 412767 гривень 32 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалось на те, що рішення суду про стягнення боргу на користь позивача, сторонами визначено розмір зобов`язання не в національній валюті України, а в доларах США за курсом НБУ на момент виплати, а тому вважає, що сума пені визначена у сумі 412 767, 32 грн., на підставі розрахунку, який був зроблений самим судом в нарадчій кімнаті є не коректним та має визначатися розмір суми стягнення в національній валюті України не на момент постановлення рішення суду першої інстанції, а на момент стягнення коштів, як це визначено в договорі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 23 травня 2015 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем договір про надання послуг, за яким позивач зобов`язався надати ТОВ «Фірма «Варіація» консультаційні, інформаційні та організаційні послуги з метою отримання ним через Організацію Індустріального Розвитку ООН (ЮНІДО) гранту Глобального Економічного Фонду у вигляді комплекту обладнання твердопаливної котельні для забезпечення виробничих потреб в тепловій енергії за рахунок відходів виробництва(а.с.4-7, 48-50)

Зі змісту п.3.1, п.3.3 та п.4.3 вказаного договору ТОВ «Фірма «Варіація» зобов`язалась не пізніше 14 календарних днів від дати підписання акта про надання послуг в повному обсязі, в якому буде зафіксовано ціну гранту та вартість послуг, оплатити позивачу вартість послуг в розмірі 15% від реальної ціни гранту.

У випадку неналежного виконання грошового зобов`язання відповідач зобов`язався додатково сплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Варіація» про стягнення боргу за договором про надання послуг, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у строк обумовлений договором свої зобов`язання не виконав, а тому має оплатити позивачу вартість наданих послуг, тому є всі підстави для стягнення боргу.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2017 року сторони склали акт про надання послуг в повному обсязі (а.с.7, 51), в якому вони визначили, що ціна гранту склала 192000 доларів США, а вартість послуг - 28800 доларів США.

Вказана ціна гранту відповідає вартості обладнання, визначеній в Технічному завданні на постачання, монтаж та введення в експлуатацію системи котлів на біомасі в Борисполі (а.с.81-89).

Також з матеріалів вбачається, що через 14 календарних днів з дня підписання акта про надання послуг в повному обсязі, тобто 30 березня 2017 року, у ТОВ «Фірма «Варіація» виникло зобов`язання оплатити позивачу вартість наданих ним послуг в розмірі 28800 доларів США (192000 : 100% х 15%).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Колегія суддів, бере до уваги, те, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно виконав вказане грошове зобов`язання. Ці обставини свідчать про те, що у ТОВ «Фірма «Варіація» виник борг за договором про надання послуг в розмірі 796 032 гривень (28800 х 27,64) та пеня в розмірі 412 767 гривень 32 копійок(а.с.90-91).

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів, вважає, що, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову позивача про стягнення боргу за надані послуги, оскільки договір є обов`язковим для виконання сторонами у відповідно до статті 629 ЦК України.

Також колегія суддів, погоджується з правильним висновком суду першої інстанції, щодо того, що чинним цивільним законодавством не передбачено відшкодування позивачу компенсації обов`язкових відрахувань до державного бюджету, здійснених з сум грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Загалом такі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 26 листопада 2021 року.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.І. Олійник

Л.П. Сушко