Номер провадження 2/756/6946/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення суми страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

В жовні 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Шалара І.В. звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.ЕС.АЙ.» (надалі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.») страхове відшкодування в розмірі 42320,84 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22 лютого 2021 року о 11.05 год. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Toyota», модель «Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. В?ячеслава Чорновола біля будинку № 10 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом (мопедом) марки «Yamaha» модель «Gear», державний номерний знак НОМЕР_2 , що зупинився попереду, який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_3 , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»

22 лютого 2021 року позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» з повідомленням про страховий випадок та 25 травня 2021 року направлено заяву про виплату страхового відшкодування.

ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 42320,84 грн.

Станом на дату звернення до суду з позовом страхове відшкодування не було виплачено, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 26 жовтня 2021 року головуючим суддею визначено суддю Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки в комп`ютерній програмі документообігу загальних судів «Д-З» був відсутній показник (виписка про зарахування судового збору) автоматичного поєднання платіжного доручення з Державною Казначейською службою.

08 листопада 2021 року представник позивача - адвокат Шалар І.О. надав витяг з інформацією про сплату судового збору з сайту Державного сервісу перевірки квитанцій.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 02 грудня 2021 року.

Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідач ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» отримало копію ухвали суду про відкриття провадження з позовною заявою та додатками до неї, згідно зворотного поштового повідомлення 15 листопада 2021 року. Правом надання відзиву на позовну заяву, в порядку передбаченому ст. 178 ЦПК України та правом участі в судовому засіданні не скористалося.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Сторони та їх представники не скористались правом безпосередньої участі в розгляді справи 02 грудня 2021 року, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми поштовими повідомленнями.

Від представника позивача - адвоката Шалара І.В. 02 грудня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Окрім того, 02 грудня 2021 року надіслав на електронну адресу суду клопотання, в якому просив суд долучити до матеріалів справи Договір № 266 про надання правової допомоги від 03 вересня 2021 року та додаток № 1 до Договору № 266 про надання правової допомоги від 03 вересня 2021 року.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 лютого 2021 року о 11.05 год. сталося дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», модель «Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухаючись по вул. В?ячеслава Чорновола біля будинку № 10 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом (мопедом) марки «Yamaha», модель «Gear», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що зупинився попереду, який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року у справі № 761/8673/21 (провадження 3/761/3038/2021) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з полісу № 200337504 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 червня 2020 року, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.».

25 травня 2021 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» із заявою щодо виплати страхового відшкодування.

30 вересня 2021 року на ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» направлено адвокатський запит з метою отримання інформації по страховій справі щодо причин не виплати страхового відшкодування.

З листа ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» від 06 жовтня 2021 року № 51-6742 вбачається, що було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 42320,84 грн., про що було складено відповідний страховий акт від 10 червня 2021 року.

Проте, станом на дату розгляду справи страхове відшкодування в розмірі 42320,84 грн. не було виплачено.

Спір між сторонами виник з приводу не виплати ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» позивачу, як потерпілому від ДТП, страхового відшкодування в порядку ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у відповідача.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Матеріалами справи доведений факт про прийняття ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» рішення про виплату ОСОБА_1 розміру страхового відшкодування в сумі 42320,84 грн. Проте, відомості про проведення виплати страхового відшкодування позивачу матеріали справи не містять та відповідачем відповідних доказів не надано.

Суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про виплату страхового відшкодування в розмірі 42320,84 грн.

З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» на користь позивача 42320,84 грн. суми невиплаченого страхового відшкодування.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, в порядку передбаченому положенням ст. 141 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зі сторонами відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Судом досліджений Договір № 266 про надання правової допомоги від 03 вересня 2021 року, який укладений між адвокатом Шаларом І.В. та Гакманом А.С., за умовами якого клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги передбаченої в розділі 1.1. цього Договору. Відповідно п. 4.2. цього Договору оплата гонорару здійснюється після підписання додатку до цього Договору, в якому вказується сума гонорару.

Згідно додатку № 1 до Договору № 266 про надання правової допомоги від 03 вересня 2021 року гонорар адвоката складає 5000,00 грн.

При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 726,40 грн., оскільки при поданні до суду процесуальних докуметів, передбачених ч. 2 ст. 4 Закону Ураїни «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розмірі ставки судового збору. (908?0,8=726,40).

Отже, з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.Ай» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 726,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141,209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (, адреса місцезнаходження: 04210, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, буд., корп. 6А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 42320,84 грн. (сорок дві тисячі триста двадцять гривень вісімдесят чотири копійки).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (, адреса місцезнаходження: 04210, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, буд., корп. 6А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 726,40 грн. (сімсот двадцять шість гривень сорок копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик