ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7756/21 Справа № 758/9908/17 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Готель-Веста» про стягнення заборгованості за договором міни нерухомого майна та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Готель-Веста» до ОСОБА_2 про визнання правовідносин припиненими та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Готель-Веста» (далі ТОВ «Готель-Веста») про стягнення заборгованості за договором міни нерухомого майна, мотивуючи його тим, що 02 червня 2015 року між ним та ТОВ «Готель-Веста» був укладений договір міни нерухомого майна з доплатою та додаткову угоду №1 до нього.

Вказував, що згідно умов зазначеного договору він передав у власність ТОВ «Готель-Веста» нерухоме майно у вигляді будівлі дитячого садка, розташованого по АДРЕСА_1 (вартістю 100 870,00 грн.) та земельну ділянку площею 0.3297 га, розташовану по АДРЕСА_1 (вартістю 135 671 грн.), а ТОВ «Готель-Веста» в порядку міни передав йому квартиру АДРЕСА_2 (вартістю 100 870,00 грн.) та квартиру АДРЕСА_3 (вартістю 63 936 грн.).

Посилаючись не та, що у пункті 3 договору було зазначено, що ТОВ «Готель-Веста» повинний доплатити йому за договором 71 735,55 грн. шляхом перерахування цих коштів на його банківський рахунок в строк до 31 жовтня 2015 року, втім грошові кошти так і не були йому сплачені, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь суму заборгованості у розмірі 113 242,20 грн., яка складається з: суми основного боргу 71 735,55 грн., 3% річних від простроченої суми позики 3 702,71 грн., інфляційних втрат у розмірі 17 632,41 грн., а також відповідно до пункту 4 укладеного договору міни - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення у розмірі 20 171,48 грн.

У грудні 2020 року ТОВ «Готель-Веста» звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання правовідносин припиненими та стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 обіймає посаду керівника ТОВ «Готель-Веста» та в 2014 році між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо вчинень правочину з відчуження нерухомого майна, яке складається з будівлі дитячого садку з прилеглими до неї будівлями та спорудами, загальною площею 329 кв.м, по АДРЕСА_1 (далі будівля) й земельної ділянки площею 4000 кв.м по фактичному користуванню, на якій розташована будівля (далі - земельна ділянка). У зв`язку з чим 30 травня 2014 року між ними був укладений попередній договір (далі - попередній договір), умовами якого сторони взяли на себе зобов`язання до 01 жовтня 2014 року (включно) підписати та нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу будівлі й земельної ділянки (далі - основний договір).

Зазначали, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за попереднім договором не виконав і до 01 вересня 2014 року не придбав у власність земельну ділянку, внаслідок чого сторонами не був укладений основний договір у встановлені попереднім договором строки до 01 жовтня 2014 року. З метою врегулювання взаємовідносин за попереднім договором, 30 жовтня 2014 року між ними була укладена додаткова угода до попереднього договору (далі - додаткова попередня угода), змістом якої сторони засвідчили факт порушення ОСОБА_2 своїх зобов`язань за попереднім договором. Для виконання умов попереднього договору і додаткової попередньої угоди щодо придбання земельної ділянки, ОСОБА_2 одержано від ТОВ «Готель-Веста» грошову суму в розмірі 33 297,16 грн. До 10 грудня 2014 року ОСОБА_2 також не виконав свої зобов`язання за додатковою попередньою угодою, не придбавши у власність земельну ділянку, внаслідок чого сторонами основний договір у встановлений додатковою попередньою угодою строк укладений не був. До 01 лютого 2015 року свої зобов`язання щодо повернення ним отриманої за попереднім договором та додатковою попередньою угодою грошової суми в розмірі 33 297,16 грн. не виконав.

Вказували, що після придбання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки за рахунок отриманих від них грошових коштів, він почав наполягати на встановленні ціни для продажу будівлі і земельної ділянки, яка повинна бути сплачена ними без урахування боргу. Після погодження ціни будівлі і земельної ділянки сторони вирішили укласти договір міни майна з доплатою та, за наполегливою вимогою ОСОБА_2 , одночасно й додатково до договору міни нерухомого майна, укласти фіктивний договір позики між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 02 червня 2015 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В., одразу були посвідчені такі правочини: договір міни, зареєстрований в реєстрі за №1328, згідно умов якого, відповідач здійснює міну належних йому на праві власності будівлі і земельної ділянки на належну їм однокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_4 , з доплатою відповідачу до 01 липня 2015 року суми 135 671.55 грн.; договір позики, зареєстрований в реєстрі за №1329. Після вчинення договору міни й фіктивного договору позики, відповідач знову порушив домовленості й не тільки не повернув борг, але й почав наполягати на додатковому майновому відшкодуванні за відчужені, згідно договору міни, будівлю і земельну ділянку, ОСОБА_3 , як представником, була погоджена вимога відповідача щодо додаткового майнового відшкодування ними вартості будівлі і земельної ділянки на виконання цієї домовленості. 25 вересня 2015 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В. була посвідчена додаткова угода №1, укладена між ними і відповідачем, і зареєстрована в реєстрі за №2320.

Посилаючись на те, що вони виконали всі взяті на себе зобов`язання належним чином, в той час коли ОСОБА_2 грубим чином порушив умови договорів, а тому просили суд визнати припиненими правовідношення за укладеними між ТОВ «Готель-Веста» й ОСОБА_2 договором міни нерухомого майна, посвідченого 02 червня 2015 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В. за реєстром №1328; додатковою угодою №1 до договору міни нерухомого майна, посвідченого 02 червня 2015 року Малашовою Г.В., державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстром №1328, що посвідчена 25 вересня 2015 року Малашовою Г.В., державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстром №2320; стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Готель-Веста» загальну суму матеріальної шкоди в розмірі 409 180 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Готель-Веста» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором міни нерухомого майна від 02 червня 2015 року в розмірі 91 907,03 грн., яка складається з наступного: 71 735,55 грн. основний борг; 20 171,48 грн. пеня. У задоволенні позову ТОВ «Готель-Веста» відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року, скасувавши його в частині відмови у задоволення його позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, та ухвалити нове рішення, яким цю частину його позовних вимог задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Готель-Веста» порушив взяті на себе грошові зобов`язання за нотаріально посвідченими договорами, а тому на підставі ст.625 ЦК України з них слід стягнути інфляційні втрати та 3% річних.

ТОВ «Готель-Веста» правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність, передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 02 червня 2015 року у м.Верхньодніпровську Дніпропетровської області між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Готель-Веста», був укладений договір міни нерухомого майна з доплатою.

Також 25 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до вищевказаного договору міни нерухомого майна від 02 червня 2015 року.

Доказів того, що ТОВ «Готель- Веста» в строк, вказаний в додатковій угоді було перераховано на рахунок позивача, ОСОБА_2 , грошову суму в розмірі 71 735.55 грн., суду не надано.

Згідно умов укладеного договору міни та додаткової угоди до нього, позивач передав у власність відповідача нерухоме майно у вигляді будівлі дитячого садка, розташованого по АДРЕСА_1 (вартістю 100 870,00 грн.), та земельну ділянку площею 0.3297 га, розташовану по АДРЕСА_1 (вартістю 135 671 грн.), а відповідач в порядку міни передав позивачеві квартиру АДРЕСА_2 (вартістю 100 870 грн.), та квартиру АДРЕСА_3 (вартістю 63 936,00 грн.).

Відповідно до п.4 укладеної між сторонами додаткової угоди сторони погодили, що відповідач, ТОВ «Готель Веста», повинен доплатити позивачеві ОСОБА_2 за цим договором 71 735,55 грн. шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача в строк до 31 жовтня 2015 року, що підтверджується копією додаткової угоди.

Договір міни та додаткова угода, укладені між сторонами є нотаріально посвідченими, тобто укладені в належній формі.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір міни та додаткова угода до нього не оспорювалися та не визнавалися судом недійсним.

На підставі чого судом встановлено, що відповідач ТОВ «Готель- Веста» належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за укладеним договором міни та додатковою угодою до нього та не сплатив позивачеві за первісною позовною заявою суму доплати відповідно до умов додаткової угоди, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 .

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічною позовною заявою суд першої інстанції виходив з наступного.

ТОВ «Готель-Веста» доказів перерахування ОСОБА_2 грошової суми 71 735, 55 грн. ні станом на 31 жовтня 2015 року, ні на час розгляду справи, суду не надав. Таким чином підстав для визнання зобов`язання ТОВ «Готель-Веста» щодо повернення ОСОБА_2 зазначеної суми припиненим шляхом належного виконання зобов`язання суд не вбачав.

Також за наведеними вище підставами суд не встановив підстав для зарахування на погашення боргу за договором міни і додатковою угодою до нього суми 33 297,16 грн., наданих ОСОБА_2 ТОВ «Готель-Веста» за розписками від 06 червня 2014 року і від 19 листопада 2014 року, оскільки дана сума була повернена ОСОБА_2 ТОВ «Готель -Веста» 26 січня 2015 року, що підтверджується копією квитанції Приватбанку №0.0..1.

Підстав для зарахування на погашення боргу за договором міни суми 143 064.00 грн., вартості квартири, розташованої по АДРЕСА_5 , суд також не вбачав, оскільки в розписці від 25 лютого 2015 року сторони погодили, що дана сума буде зарахована після продажу зазначеної квартири за договором позики (займа) від 02 червня 2015 року, а не за договором міни та додатковою угодою до нього. Крім того договір міни між сторонами укладений 02 червня 2015 року, а додаткова угода до нього 25 вересня 2015 року, тобто пізніше ніж видана дана розписка.

Додатковою угодою до договору міни сторони погодили, що зазначена вище квартира передається ОСОБА_2 разом з квартирою, розташованою по Бульвару миру,8/56, в обмін на приміщення дитячого садка та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 . Також в додатковій угоді сторони погодили вартість квартири, розташованої по АДРЕСА_5 в сумі 63 936 грн. та передбачили здійснення ТОВ «Готель-Веста» доплати в сумі 71 735,55 грн. Таким чином вартість зазначеної вище квартири в розмірі 143 064 грн. не може бути врахована за укладеним між сторонами договором міни, оскільки в додатковій угоді до договору міни сторони погодили вартість цієї квартири в сумі 63 936 грн. Сама розписка підтверджує зарахування даної суми, лише як намір зарахувати зазначену суму в рахунок погашення боргу, але за зовсім іншим договором, який укладений не між ТОВ «Готель-Веста» та ОСОБА_2 , а між фізичною особою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Крім того відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнена заборгованість за договором позики в загальній сумі 308 344.50 грн. Також в указаній постанові суд зазначив, що договір міни між ТОВ «Готель-Веста» та ОСОБА_2 не має відношення до правовідносин, що виникли із ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з договору позики, оскільки ОСОБА_3 не є стороною укладеного договору міни.

Щодо доводів зазначених в зустрічній позовній заяві про спричинення ОСОБА_4 ТОВ Готель-Веста» майнової шкоди на суму 409 180 грн. та позовної вимоги про її відшкодування, судом встановлено наступне. На підтвердження доводів про спричинення ОСОБА_4 ТОВ Готель-Веста» майнової шкоди, позивачем надано копію заяви ТОВ «Готель-Веста» про вчинення злочинів, передбачених ст.ст.185,186,194 КК України та повідомлення про початок досудового розслідування від 03 березня 2017 року. Будь-яких доказів про те, що крадіжка та пошкодження майна належного ТОВ «Готель-Веста» здійснені саме ОСОБА_2 , суду не надано

Крім того, якщо в подальшому буде підтверджена вина саме ОСОБА_2 у вчинені відповідного діяння та спричинення ним майнової шкоди, то у ТОВ «Готель-Веста» виникне підстава для пред`явлення вимог про відшкодування спричиненої майнової шкоди, як в рамках кримінального провадження або шляхом подання цивільного позову. Але підставою пред`явлення даного позову будуть саме правовідносини, пов`язані із спричинення майнової шкоди (тобто деліктні зобов`язання). Дані правовідносини є позадоговірними. Тому не можуть бути розглянуті одночасно з договірними правовідносинами та бути підставою для зарахування спричиненої майнової шкоди в рахунок виконання стороною зобов`язань боргового характеру за укладеним договором або бути підставою для припинення договірних зобов`язань.

На підставі чого суд дійшов до висновку, що зустрічний позов до задоволення не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду оскаржується позивачем ОСОБА_2 лише в частині відмови у задоволенні його позову, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Згідно статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша-третя статті 715 ЦК України).

Згідно статей 525,526,530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.4, укладеної між сторонами додаткової угоди, сторони погодили, що відповідач ТОВ «Готель Веста» повинен доплатити позивачеві ОСОБА_2 за цим договором 71 735,55 грн, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача в строк до 31 жовтня 2015 року.

Договір міни та додаткова угода, укладені між сторонами, є нотаріально посвідченими. Доказів належного виконання його умов відповідачем не надано.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

За змістом статей 509,524,533535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях,що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума основного боргу за договором міни нерухомого майна від 02 червня 2015 року у розмірі 71 735,55 грн.

Пунктом 4, укладеного між сторонами договору міни, сторони погодили, що у разі порушення строку оплати суми коштів, передбаченої п.3 цього договору сторона-1 (ТОВ Готель-Веста) сплачує стороні-2 ( ОСОБА_2 ) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення зобов`язання. Розрахунок пені наведений в додатку до позовної заяви станом 2 липня 2017 року та в подальшому позивач свої позовні вимоги не збільшував, тому до стягнення на користь позивача підлягає пеня у розмірі 20 171,48 грн.

Також на користь позивача до стягнення підлягає 3 702,71 грн. що становить три відсотки річних та 17 632,46 грн. інфляційних витрат.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в оскаржуваній ОСОБА_2 частині з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення його позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог, в порядку розподіл судових витрат з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 070,63 грн., сплачений за подачу позову та за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Готель-Веста» про стягнення заборгованості за договором міни нерухомого майна та в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Готель-Веста» про стягнення заборгованості за договором міни нерухомого майна задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Готель- Веста» () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість за договором міни нерухомого майна від 02 червня 2015 року в розмірі 113 242,20 грн., яка складається з наступного: 71 735,55 грн. - основний борг; 20 171,48 грн. - пеня, 3 702,71 грн. - три відсотки річних та 17 632,46 грн. - інфляційних витрат.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Готель- Веста» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 070,63 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.