ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1392/21 Провадження 2/636/1182/21
30.11.2021 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Золотоверхої О. О.
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області із позовом до ОСОБА_2 в якому просить: 1) позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок дитини.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах.
Підставою для постановки дитини на облік стало повідомлення КНП «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» про дитину (хлопчика), мати якої, ОСОБА_2 покинула його в закладі охорони здоров`я.
Відповідно до медичного свідоцтва про народження встановлено що, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» народила дитину (хлопчика). За медичними показниками 22.08.2019 ОСОБА_3 (хлопчик) без супроводу матері був переведений до КНП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1».
Дитина більше двох місяців перебувала в лікарні. Мати, ОСОБА_2 , відвідала лікарню один раз та забрала медичне свідоцтво про народження дитини. За весь час (з 22.08.2019 по 26.11.2019) вона не зареєструвала народження сина в органах державної реєстрації актів цивільного стану.
Адміністрацією комунального некомерційного підприємства «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» сумісно з працівником Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області за участю представника Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 26.11.2019 складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я.
На підставі даного акту встановлено, 26.11.2019 в комунальному некомерційному підприємстві «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» виявлена покинута дитина чоловічої статі, хлопчик, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших відомостей про неї не відомо. Дитина була госпіталізована без супроводу матері. Відомості про батька дитини або інших родичів відсутні.
Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.01.2020 № 14 Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської .міської ради було здійснено реєстрацію народження малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4 записані - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
На підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_6 був тимчасово влаштований до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 2» строком на шість місяців, що підтверджується також актом про факт передачі дитини від 18.05.2020.
В подальшому рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.08.2020 № 456 продовжено строк перебування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаному закладі. На даний час ОСОБА_6 продовжує перебувати в будинку дитини.
Термін перебування малолітнього в державному закладі закінчився. Дитина фактично залишилась без батьківського піклування, без родини та материнської любові, ОСОБА_6 перебуває на повному державному утриманні, однак не має статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, що унеможливлює застосувати відносно нього заходи соціально-правового захисту, які передбачені для дітей даної категорії.
З моменту влаштування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до державного закладу мати - ОСОБА_2 , свого сина не відвідувала, не телефонувала до закладу, не цікавилася станом здоров`я та розвитком, не виказувала бажання у наданні будь-якої матеріальної допомоги, питання повернення дитини не вирішувала, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини №2» № 83 від 22.02.2021.
Останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області 30.09.2019 ОСОБА_2 знята з реєстраційного обліку на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20.08.2019 (справа № 636/1717/19).
ОСОБА_2 вже позбавлялася батьківських прав відносно дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до рішення Харківського апеляційного суду Харківської області від 25.12.2012 (справа №2011/9638/2012). Наразі діти перебувають під опікою.
З викладених підстав вбачається, що ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина фактично перебуває поза сімейним оточенням, перебуває на державному утриманні в закладі для дітей. Мати покинула сина, не цікавиться його розвитком, не піклується про його майбутнє. Дані обставини свідчать про нехтування матір`ю потреб малолітнього ОСОБА_1 на сімейне виховання та батьківську турботу і любов.
Тобто, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 на судові засідання не з`являлась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, як шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, так і шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України» відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
За приписами ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Крім того, за приписами ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Повідомлення про виклик ОСОБА_2 на судові засідання неодноразово були розміщені на офіційному веб-порталі «Судова влада».
Отже, відповідач у розумінні ст. ст. 128, 131 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, як шляхом надіслання судових повісток, так і оголошеннями, розміщеними на сайті «Судова влада».
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явився в судове засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.
Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 ОСОБА_5 (а.с. 8).
Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України, відомості про батька дитини внесені до актового запису на підставі ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 9).
Адміністрацією комунального некомерційного підприємства «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» сумісно з працівником Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області за участю представника Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 26.11.2019 складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я.
На підставі даного акту встановлено, 26.11.2019 в комунальному некомерційному підприємстві «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» виявлена покинута дитина чоловічої статі, хлопчик, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших відомостей про неї не відомо. Дитина була госпіталізована без супроводу матері. Відомості про батька дитини або інших родичів відсутні.
Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.01.2020 № 14 Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської .міської ради було здійснено реєстрацію народження малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4 записані - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
На підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_6 був тимчасово влаштований до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 2» строком на шість місяців, що підтверджується також актом про факт передачі дитини від 18.05.2020.
В подальшому рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.08.2020 № 456 продовжено строк перебування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаному закладі. На даний час ОСОБА_6 продовжує перебувати в будинку дитини.
Термін перебування малолітнього в державному закладі закінчився. Дитина фактично залишилась без батьківського піклування, без родини та материнської любові, ОСОБА_6 перебуває на повному державному утриманні, однак не має статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, що унеможливлює застосувати відносно нього заходи соціально-правового захисту, які передбачені для дітей даної категорії.
З моменту влаштування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до державного закладу мати - ОСОБА_2 , свого сина не відвідувала, не телефонувала до закладу, не цікавилася станом здоров`я та розвитком, не виказувала бажання у наданні будь-якої матеріальної допомоги, питання повернення дитини не вирішувала, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини №2» № 83 від 22.02.2021.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до вимог діючого законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 143 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані забрати дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України вони повинні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, Батьківщини. Батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є останньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські права.
Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
Пунктом 1 частини 1 статі 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування.
Приписами статті 165 Сімейного кодексу України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В силу статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно частин 2, 3 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Частиною 3 статті 193 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що мати малолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишила дитину у закладі охорони здоров`я, не зверталась до реєстраційної служби з приводу реєстрації народження дитини, не цікавиться здоров`ям сина, наміру забрати дитину до себе не висловлювала.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає доцільним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав.
Судом також враховується та обставина, що про існування даного судового спору відповідач була сповіщена як шляхом направлення на її адресу копії позову та судових повісток, так і шляхом розміщення на офіційному веб-сайті суду відповідного оголошення про його виклик, ОСОБА_2 жодного разу не прибула в судове засідання, що свідчить про її байдужість до здійснення своїх батьківських прав.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина, ОСОБА_1 заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, ч.5 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відомості про доходи та стан здоров`я відповідача, а також відомості, які б спростовували твердження позивача, до суду не надходили, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, стягнувши аліменти на утримання дитини в частці від доходу відповідача, починаючи з дня подання позову (02.04.2021) до досягнення дитиною повноліття.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн.
Керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 166, 180, 181, 183, 184 СК України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-283, 284, 354, 355, 430, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Орджонікідзевським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ В Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Орджонікідзевським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ В Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини № НОМЕР_3 , відкритий у філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», починаючи з 02.04.2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Орджонікідзевським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ В Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О. О. Золотоверха