провадження № 22-ц/824/3083/2021 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року про передачу за підсудністю справи та на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року про передачу за підсудністю заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бердар Микола Миколайович, відповідальний зберігач представник Державного підприємства «Сетам» Горай Віталій Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3782, виданий 22 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В.

Бєлова О.О. подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль Chevrolet, моделі Lacetti, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 до вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалами Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 та заяву про забезпечення позову передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвали суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до Оболонського районного суду міста Києва.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу є не місце знаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна. Виконавчі дії з опису майна та його вилучення здійснювалися за місцем знаходження транспортного засобу, яке було запарковане у дворі по вул. Малиновського, 13-А, що територіально відноситься до Оболонського району міста Києва. Посилання суду на ч. 9 ст. 187 ЦПК України не пов`язано з вирішенням питання територіальної юрисдикції у даній справі, відповідачем у даній справі є юридична особа, а не фізична.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Глобал Сліт» вказує на те, що Оболонський районний суд міста Києва не є належним судом у справі. Місце знаходження відповідача не зареєстровано в Оболонському районі міста Києва. Місце виконання виконавчого напису за місцезнаходженням приватного виконавця також територіального не відноситься до цього району міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвали про передачу справи та заяви про забезпечення позову за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що місцезнаходження відповідача не зареєстровано в Оболонському районі міста Києва, місце виконання виконавчого напису приватного нотаріуса за місцем знаходження приватного виконавця територіально не відноситься до Оболонського району міста Києва. Позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до цього суду, а заява про забезпечення позову подана разом з позовом, а тому вона не підсудна Оболонському районному суду міста Києва.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 та підлягають врахуванню на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч. 12 ст. 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Звертаючись до Оболонського районного суду міста Києва з позовом, ОСОБА_1 послалася на ч. 12 ст. 28 ЦПК України.

Тобто, позивач у цій справі використала належне їй право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернулася до місцевого суду за місцем реєстрації свого проживання в Оболонському районі міста Києва.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», за положеннями якої виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання виконавчого документу та місце прийняття його до виконання уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Оболонського району міста Києва.

Передаючи справу за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов був поданий позивачем за місцем виконання виконавчого документу та у порушення вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 12 ст. 28 ЦПК України передав справу на розгляд до іншого суду.

Передаючи за підсудністю заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, згідно якої на розгляд іншого суду передається за підсудністю справа, а не заява про забезпечення позову.

Постановляючи оскаржувані ухвали, суд першої інстанції проігнорував вищевказані норми закону, що призвело до затягування строків розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

За таких обставин, передаючи справу на розгляд іншому суду, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскаржувані ухвали перешкоджають подальшому провадженню у справі, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвал та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року про передачу справи за підсудністю та ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року про передачу за підсудністю заяви про забезпечення позову скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено 04 лютого 2021 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.