Постанова

Іменем України

27 січня 2020 року

м. Київ

справа № 641/9166/18

провадження № 61-20032св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

відповідач - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ГТУЮ в Харківській області Пікула Вікторія Юріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі судді Боговського Д. Є. від 16 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С. від 03 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ГТУЮ в Харківській області Пікули В. Ю.

Скаргу мотивовано тим, що на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень ГТУЮ в Харківській області перебуває виконавче провадження № 50089623 з виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2015 року у справі № 641/2934/15-ц, зміненого рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року, щодо зобов`язання Комінтернівського ВДВС ХМУЮ повернути ОСОБА_1 , як переможцю електронних торгів грошові кошти в розмірі 386 174,05 грн, перераховані ним 17 лютого 2015 рок на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 .

З часу подання стягувачем заяви - 27 січня 2016 року і до теперішнього часу судове рішення не виконане, боржник ігнорує вимоги державного виконавця про повернення грошових коштів. При цьому державний виконавець безпідставно затягує провадження виконавчих дій, затримує виконання рішення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про залишення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця зазначив про те, що виконати рішення суду про зобов`язання повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 386 174,05 грн, перераховані ним 17 лютого 2015 року на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 , ВДВС не має можливості, оскільки вони вже були перераховані представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні скарги на неправомірну бездіяльність суди попередніх інстанцій не врахували того факту, що всі зазначені дії, які стали підставою для відмови у задоволенні скарги, були вчинені державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області вже після звернення стягувача до суду зі скаргою. Рішення суду не було виконано протягом встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 641/9166/18 з Комінтернівського районного суду м. Хакова.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ГТУЮ в Харківській області знаходиться виконавче провадження АСВП ВП № 50089623 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 22 січня 2016 року у справі № 641/2934/15-ц щодо виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2015 року у справі 641/2934/15-ц, зміненого рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року, про зобов`язання Комінтернівського ВДВС ХМУЮ повернути ОСОБА_1 як переможцю електронних торгів грошові кошти в розмірі 386 174,05 грн, перераховані ним 17 лютого 2015 року на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 . Стягувачем за даним ВП є ОСОБА_1 .

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина друга статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV).

12 грудні 2018 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду прийняв постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, зобов`язав державного виконавця ВДВС ХМУЮ здійснити всі необхідні та достатні дії для примусового виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2015 року у справі № 641/2934/15-ц.

Зобов`язуючи державного виконавця здійснити всі необхідні та достатні дії для примусового виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом, суд касаційної інстанції виходив з того, що така вимога стягувача є належним способом захисту порушеного права заявника, оскільки зазначений спосіб захисту прямо передбачений частиною другою статті 451 ЦПК України та є ефективним на поновлення прав заявника, реальне виконання протягом розумного строку остаточного судового рішення про стягнення на користь заявника коштів з органу державної влади.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, встановивши порушення державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження», а саме, невиконання судового рішення у передбачений законом строк, невчинення дій для виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», дійшов помилкового висновку про те, що державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством, оскільки рішення про повернення коштів на користь заявника залишається невиконаним. Усі дії вчинені державним виконавцем з виконання вищевказаного виконавчого листа, а саме про накладення штрафу на боржника та направлення до відповідного органу повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, вчинено після звернення ОСОБА_1 до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Разом із тим, посилання апеляційного суду на те, що на підставі платіжного доручення від 03 березня 2015 року № 272 Відділ перерахував грошові кошти у розмірі 351 181 грн на користь представника стягувача ОСОБА_3 не свідчить про реальне виконання судового рішення, оскільки матеріали справи не містять постанови про закінчення виконавчого провадження чи інших доказів належного виконання судового рішення, а в силу статті 129 Конституції України, судові рішення є обов`язковими для виконання. Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що державний виконавець вчинив всі дії, необхідні для виконання судового рішення в шестимісячний строк, як того вимагає частина друга статті 30 Закону України «Про виконавче провадження».

У справі «Горнсбі проти Греції» Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичних обставин щодо належного виконання судового рішення в повному обсязі, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. І. Крат