Справа № 128/3142/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвалою судді від 27.01.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 19.06.2020 року, у зв`язку із реєстрацією шлюбу та зміною прізвища, уточнено анкетні дані та вважати ОСОБА_1 позивачем - відповідачем у даній справі.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 16.11.2007 року між нею та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, в якому народилися діти: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В листопаді 2011 року подружжя придбали земельну ділянку у садовому товаристві «Наука» на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Спочатку проживали у маленькому будиночку, а з березня 2012 року на зазначеній земельній ділянці почали будувати новий будинок. У цьому ж році стали проживати ще в недобудованому будинку та продовжували будівельні роботи.

Проте, стосунки з чоловіком весь час погіршувались через влаштування ним скандалів після зловживання алкогольними напоями. Неодноразово під час таких сварок викликались працівники поліції, оскільки вона побоювалась за життя та здоров`я своє та дітей.

Після скандалів відповідача вона була вимушена з дітьми ночувати у родичів. У 2015 році вона зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу, але чоловік запевнив, що зміниться на краще і умовив відмовитися від позову. Але, він не змінив свого ставлення до неї, продовжував влаштовувати скандали, ображав, принижував, зокрема при дітях.

У 2018 році вона знов подала позов про розірвання шлюбу і 02.07.2018 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області по справі шлюб між сторонами було розірвано.

Сторони домовились, що продадуть будинок і поділять отримані за його продаж кошти між собою порівну. По питанню продажу будинку звернулись до агентства нерухомості, що знайшло покупця, який сплатив їм завдаток за купівлю будинку. Проте, перед укладанням угоди відповідач відмовився від продажу будинку, через що вони мусили повернути подвійну суму завдатку.

Оскільки спільне життя в одному будинку з відповідачем стало неможливим, 13.06.2019 року вона з дітьми переїхала до матері у с. Писарівка Вінницького району Вінницької області. На теперішній час вона винаймає житло - кімнату у гуртожитку у м. Вінниці, що розташований ближче до школи, яку відвідують діти; власного житла не має.

У відповідь на пропозицію продати будинок і поділити кошти, відповідач постійно говорить, що йому треба подумати. У цей час, дітям необхідно проживати в нормальних умовах, їм потрібне місце для навчання та відпочинку.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.07.2019 року № 174762015, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований садовий будинок з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 106,8 кв.м., до складу якого входять: садовий будинок «А», мансарда «м/А», погріб «п/А», сарай «Б», убиральня «б», гараж «В», погріб «п/В», оглядова яма «о/я», криниця № 1, вигрібна яма № 2, державна реєстрація права власності проведена 20.09.2018 року - власник ОСОБА_2 .

Згідно вищезазначеної Інформації, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться земельна ділянка, площею 0,0399 га, кадастровий номер :01:001:1105, цільове призначення - для індивідуального садівництва, державна реєстрація права власності проведена 30.08.2018 року - власник ОСОБА_2 .

Відділом у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.07.2019 року № 0-2-0.20-237/105-19 надано копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 916325, виданий ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстр № 2398, ВРО № 396209, ВРО № 396210 від 09.11.2011 року, приватний нотаріус Білозарецька О.Ю., власнику земельної ділянки площею 0,0399 га, яка розташована: АДРЕСА_1 .

За час шлюбу також було придбано автотранспорті засоби, побутову техніку, інше майно.

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру у Вінницькій області Міністерства Внутрішніх Справ України від 31.07.2019 року № 31/2-Г-76/аз у власності ОСОБА_2 перебувають: причіп марки «ПР», модель «БЗП 5», 2009 року випуску з 13.05.2009 року та автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», модель «554», 1992 року випуску з 23.07.2013 року.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, за ОСОБА_3 зареєстрований автомобіль «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску з 25.06.2016 року.

Відповідно до архівних даних КП «ВООБТІ» за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризація об`єкту нерухомого майна не проводилась.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності є технічний паспорт, виготовлений ФОП ОСОБА_7 30.06.2018 року.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_7 від 15.10.2019 року № 43-д, ним 30.06.2018 року проведена технічна інвентаризація садового будинку АДРЕСА_1 , про що надав копію матеріалів інвентаризаційної справи № 1700474. У розділі «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» технічного паспорту на будинок зазначено роком побудови будинку 2012 рік, що підтверджує придбання майна у шлюбі.

Таким чином, на думку позивача, право власності на майно, а саме: земельну ділянку, будинок, автомобілі належить кожному із них у рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному.

Сторони не домовились про порядок поділу майна, шлюбного договору або інших домовленостей між ними не було; у позивача коштів для виплати грошової компенсації відповідачу за половину майна немає, він таку грошову компенсацію їй не дає.

Тому позивач вважає за можливе визнати ідеальні частки у спільному майні подружжя на будинок і земельну ділянку, автомобіль марки «PEUGEOT PARTNER» вартістю 87804,00 грн. виділити їй, а автомобіль «ЗИЛ-ММЗ», вартістю 91735,00 грн. та причіп «ПР», вартістю 7500,00 грн. виділити відповідачу.

За наведених обставин ОСОБА_1 звертається до суду з позовом, в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: земельну ділянку, площею 0,0399 га, кадастровий номер :01:001:1105, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; садовий будинок з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, площею 0,0399га, кадастровий номер :01:001:1105, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , іншу 1/2 ідеальну частку даного майна залишити у власності відповідача ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку садового будинку з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , іншу 1/2 ідеальну частку даного майна залишити у власності відповідача ОСОБА_2 ; виділити їй у власність автомобіль «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску, зареєстрований за нею, а автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», модель «554», 1992 року випуску та причіп марки «ПР», модель «БЗП 5», 2009 року випуску - залишити у власності відповідача ОСОБА_2 та стягнути понесені судові витрати.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з 16.11.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ; від шлюбу мають дітей: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2018 року шлюб розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що в його дружини з`явився інший чоловік, відтак вона з власної волі залишила будинок, в якому вони проживали разом і з цього приводу у них не виникало жодних спорів.

Зважаючи на те, що земельна ділянка та спірний будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки придбані за його особисті кошти, він був переконаний, що усі майнові питання ними вирішуватимуться в позасудовому порядку.

Однак, незважаючи на це, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в листопаді 2011 року вони придбали земельну ділянку у садовому товаристві «Наука» на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області та почали будувати новий будинок. При цьому, ОСОБА_3 не вказує жодних відомостей щодо походження коштів, які слугували розрахунком за придбані об`єкти.

Так, дійсно 09 листопада 2011 року він придбав земельну ділянку площею 0,0399 га, розташовану на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСТ «Барський масив», садова ділянка «Наука», 38, цільове призначення якої - для садівництва. Купівлю вчинено за 92 000 грн., що станом на листопад 2011 року становить орієнтовано 11 500 доларів США.

На вказаній земельній ділянці вже був збудований дачний будинок, площею 24.4 кв.м. (цегляний, поштукатурений, з пічним опаленням та придатний для проживання). Зазначений об`єкт в цілому було придбано за його особисті кошти, які він отримав від своєї рідної сестри - ОСОБА_8 , оскільки 03 листопада 2011 року він продав їй належні йому на праві особистої приватної власності 3/4 частки квартири АДРЕСА_2 . За продану квартиру сестра сплатила йому 25 000 доларів США. Відтак, після розрахунку за земельну ділянку, у нього залишилося ще більше 13 000 доларів США, які і були витрачені на придбання будівельних матеріалів та будівельні роботи. Будівництво він розпочав у травні 2012 року, а саме: спочатку замінив дах на старому будиночку, потім добудував до нього житлові кімнати, надбудував мансарду та обклав весь будинок білою цеглою. Після перебудови, загальна площа будинку становить 106,8 кв.м.

Крім того, ще задовго до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , він був власником легкового автомобіля «Опель Кадет», 1988 року випуску. Зазначений автомобіль був проданий у травні 2014 року за 2500 доларів США і усі кошти від його реалізації він також витратив на будівництво.

Вже після припинення шлюбних стосунків з дружиною, він почав здійснювати внутрішні роботи у добудованих приміщеннях та 11 вересня 2018 року ( після розірвання шлюбу) Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області йому було видано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, і 24 вересня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію права власності на садовий будинок з мансардою, господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

У своїй позовній заяві ОСОБА_3 вказує також і те, що ними за час шлюбу було придбано автотранспортні засоби, при цьому підтверджує їх належність до об`єктів права спільної сумісної власності лише фактом їх придбання у період шлюбу.

Однак, такі твердження колишньої дружини є хибними, не підтвердженими жодним доказом.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його мачуха - ОСОБА_9 . Після її смерті відкрилася спадщина на 49/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_3 . Спадкодавицею за життя було складено заповіт, яким вона все своє майно заповіла йому.

Таким чином, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2014 року він став власником зазначеної частини житлового будинку та земельної ділянки.

19 травня 2016 року він продав належні йому 49/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_3 та земельну ділянку і за отримані кошти в червні 2016 року було придбано автомобіль «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску.

Автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ» модель «554», 1992 року випуску не купувався ними з дружиною ні за спільні кошти, ні для потреб їх сім`ї, а був придбаний на прохання та за кошти їх кума - ОСОБА_10 , про що достеменно відомо ОСОБА_3 .

Пошуком і оглядом автомобіля займався він, а коли терміново потрібно було його зареєструвати, а ОСОБА_11 в той час був у від`їзді, автомобіль формально зареєстровано на його ім`я. На даний час фактичним власником спірного автомобіля є ОСОБА_12 .

Зважаючи на те, що земельна ділянка, садовий (дачний) будинок та автомобіль «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску придбані у період шлюбу, але за його особисті кошти та без будь-якої участі колишньої дружини, вважає, що дане майно є його особистою приватною власністю.

За наведених обставин ОСОБА_2 звертається до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати його особистою приватною власністю: земельну ділянку, площею 0,0399 гектарів, в межах згідно з планом, розташовану на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСТ «Барський масив» садова ділянка « ІНФОРМАЦІЯ_6 », 38, кадастровий номер :01:001:1105; садовий будинок «А» з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 кв.м., до складу якого входять: «м/А» - мансарда; «п/А» - погріб; «Б» - сарай; «б» - убиральня; «В» - гараж; «п/В» - погріб; «о/я» - оглядова яма; №1 - криниця; №2 - вигрібна яма; легковий автомобіль «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути на його користь судові витрати.

На вказану зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 надала відзив, в якому вимоги зустрічної позовної заяви не визнає з наступних підстав.

Так, ОСОБА_2 зазначає, що через те, що у неї з`явився інший чоловік, вона з власної волі залишила будинок. На його думку будинок та земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки придбані за його особисті кошти. Він був переконаний, що усі майнові питання ними будуть вирішуватись в позасудовому порядку. Незважаючи на це, вона звернулася до суду з позовом про поділ майна.

Проте це все не відповідає дійсності. Мабуть тому, що у неї було дуже добре життя з позивачем, вона від нього пішла, залишила добре облаштований будинок площею 106,8 кв.м, який будувала власними руками і майже рік проживає з дітьми у 10-ти метровій кімнатці гуртожитку. А про чоловіків, після неодноразових побоїв позивачем та ночівлі з дітьми у рідних та друзів, вона навіть думати тоді не могла. Дуже прикро, що бувший чоловік і батько дітей мало того, що зробив неможливим спільне проживання, вигнав їх з будинку, дійшов до образ і покладання вини лише на неї. Вона як і більшість жінок, бажає для себе і дітей міцну, дружню сім`ю і протягом 14 років життя з відповідачем намагалась робити все для цього. Щодо переконання позивача вирішити усі майнові питання в позасудовому порядку, то незважаючи на те, що після розірвання шлюбу вони продовжувати проживати в одному будинку ще майже рік, нічого добровільно вирішити вони за цей час не змогли, хоча виставляли будинок і ділянку на продаж. Після розірвання шлюбу пройшло більше року, вони вже проживали окремо, позивач відхиляв її пропозиції щодо поділу майна, тому саме невирішеність майнового питання і змусила звернутися її до суду.

У своїй зустрічній позовній заяві позивач зазначає, що вона не вказує походження коштів, які слугували розрахунком за придбані об`єкти. Також вказує, що «оскільки земельна ділянка, садовий (дачний) будинок та автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску придбані у період шлюбу, але за мої особисті кошти та без будь-якої участі відповідачки, вважаю, що дане майно є моєю особистою приватною власністю».

По тексту позовної заяви зазначено: я придбав, я розпочав будівництво, я витратив…Таке враження, що ні дружини, ні дітей, взагалі сім`ї у позивача не було, все він зробив сам.

Враховуючи таку позицію позивача, вона категорично заперечує проти визнання земельної ділянки, будинку та автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску особистою приватною власністю позивача з тих підстав, що вищезазначене майно було придбано в інтересах сім`ї, а також за її участі, коштами і працею.

Вони познайомились з відповідачем у 2004 році. У 2005 році стали проживати разом у квартирі АДРЕСА_2 , де проживав батько позивача - ОСОБА_13 . Мати позивача померла у 1991 році. Старша сестра позивача - ОСОБА_8 проживала з власною сім`єю окремо. Вони зробили ремонт в квартирі, допомагали батькові, вона вела усю хатню роботу, готувала, прибирала, прала. Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_7 від рака легенів. Останній рік перед цим сильно хворів, останніх кілька місяців майже не міг встати і обходити себе. Вони у всьому йому допомагали. Після смерті батька вони залишились проживати в квартирі. 16 листопада 2007 року вони уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась донька ОСОБА_14 . Коли вона завагітніла дугою дитиною, вони вирішили продати частину квартири сестрі позивача ОСОБА_8 , оскільки їй вже належала частка квартири, а коштів викупити частку квартири в неї у них тоді не було. Придбання земельної ділянки на виручені кошти та будівництво власного будинку здалося їм найкращим варіантом.

Таким чином була придбана земельна ділянка у садовому товаристві « Барський масив ». Вона була присутня при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки, на придбання якої дала свою письмову згоду.

На земельній ділянці знаходився маленький дачний будиночок, без опалення, водопостачання, без зручностей. Воду вона носила відрами з сусідньої вулиці. Жодного документу на нього не було, він не був прийнятий в експлуатацію, а отже його не можна вважати об`єктом, як вказує позивач.

Переїхавши у цей будиночок, вони розпочали будівництво, яке тривало все їх спільне життя. Виручених за продаж частки квартири коштів вистачило лише на часткову добудову до березня 2012 року. Потім вони продали автомобіль, за отримані кошти зробили дах будинку. Вони неодноразово придбавали і продавали автомобілі, щоб виручену різницю коштів витратити на будівництво. Але коштів постійно не вистачало.

Навіть ті кошти, які перераховувались їм як державна допомога на утримання дітей у 2009-2014 р.р. (а це 5 років), позивач знімав з картки і придбавав будівельні матеріали, зокрема, цеглу, квитанції на яку він подав до позову.

Перебуваючи у відпустках по догляду за дітьми вона, окрім догляду за ними та хатньої роботи, допомагала у будівництві будинку - розвантажувала цеглу, інші будівельні матеріали, робила необхідну підсобну роботу, готувала їжу для будівельників тощо.

У будівництві будинку допомагали її батько та дядько, ОСОБА_15 , безпосередньо на будівництві та будівельним матеріалами. ЇЇ мати, ОСОБА_16 , отримані за догляд дитини у Російській Федерації кошти протягом 2015-2017 років перерахувала на її ім`я та ім`я позивача, загалом 68000 гривень, які вони витратили на будівництво будинку, зокрема, були придбані вхідні броньовані двері, побутова техніка, будівельні матеріали та інструмент.

Так, згідно виписки по картці АТ КБ «Приватбанк» лише на її рахунок мати перерахувала 30000 гривень.

Таким чином, фактично до старих стін вони добудували новий будинок, зробили кришу, підлогу, побудували господарські будівлі, гараж тощо. Таким чином, площа будинку після перебудови, як зазначає сам позивач, становить 106, 8 кв.м. Отже, площа будинку збільшилась з 24, 4 кв.м до 106,8 кв.м., тобто на 82,4 кв.м. або в 4,4 рази.

Будинок був готовий до експлуатації щонайменше ще у червні 2018 року, а отже ще до розірвання шлюбу.

Оскільки позивач розумів, що все йде до розводу, він навмисно не реєстрував право власності на будинок, а зробив це відразу після розірвання шлюбу.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла його мачуха ОСОБА_17 , яка заповіла йому все своє майно. 04.09.2014 року він став власником 49/100 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , які продав 19.05.2016 року і в червні 2016 року було придбано зазначений автомобіль, який вважає особистою приватною власністю.

ОСОБА_9 не була мачухою позивача, оскільки вона і батько позивача у шлюбі не перебували, спільно не проживали. Вона проживала у власному будинку (частини будинку) по АДРЕСА_3 , а батько позивача у своїй квартирі по АДРЕСА_4 . Вони були добрими знайомими, через це позивач і вона також підтримували з ОСОБА_9 дружні стосунки. Після смерті батька вони опікувались ОСОБА_9 , оскільки вона була одинокою людиною похилого віку, окрім того в неї виявили рак - меланому жіночих органів. Вона здійснювала усі гігієнічні процедури, купала, передягала ОСОБА_9 . Крім того, в її будинку та господарських будівлях вона неодноразово робила побілку, фарбування. ОСОБА_9 казала, що залишить своє майно їм у спадок. Позивач пообіцяв після отримання спадку придбати їй автомобіль, який був потрібен щоб возити дітей в школу, садок, їздити за продуктами, тощо, оскільки хоча і не далеко, але все ж такі вони проживали за містом. Власне що і було здійснено.

25 червня 2016 року за договором купівлі-продажу на її ім`я був придбаний автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску.

Позивач сказав, що потрібно придбати автомобіль «ЗИЛ», оскільки в них будівництво і потрібно здійснювати багато вантажних перевезень. Окрім того, можна заробити на доставці вантажів для сусідів. Позивач зазначає, що фактичним власником є ОСОБА_12 , але згідно повідомлення Регіонального сервісного центру у Вінницької області від 31.07.2019 року та довіреностей, наданих позивачем, автомобіль «ЗИЛ» перебуває у власності ОСОБА_4 .

Все життя вона працює і заробляє, має професійно-технічну та вищу освіту.

Так, 30 червня 2007 року вона закінчила «Центр професійно-технічної освіти № 1 м. Вінниці», де здобула загальну середню освіту та професії кухаря і кондитера.

У 2010 році вона закінчила Вінницький торговельно-економічний коледж Київського національного торговельно-економічного університету за спеціальністю «Технологія харчування» і здобула кваліфікацію молодшого спеціаліста з технології харчування, техніка-технолога. На теперішній час закінчує навчання у Вінницькому гуманітарно-педагогічному коледжі за спеціальністю дошкільне виховання.

Після закінчення навчання у 2007 році вона працювала кондитером, заробітна плата була високою. Під час роботи кондитером у приватних підприємців у 2008-2009 р.р. вона заробляла більше позивача, який мав невеликий періодичний дохід. З 14.09.2010 року по 02.07.2012 року, зокрема, на час придбання земельної ділянки, взагалі не працював і доходу не мав. За період роботи з 09.11.2012 року по 29.03.2013 року водієм у ДП «Самтранс» ТОВ «Агросвітло Плюс» його заробіток склав 7931,08 грн., тобто в середньому за місяць 1586 грн. Через свій неврівноважений характер позивач не затримувався довго на одному місці роботи, та мав великі перерви у роботі. Після закінчення відпустки по догляду за дітьми, у жовтні 2014 року вона вийшла на роботу помічником вихователя у дитячий садок, де працювала п`ять років. Тепер працює продавцем. Але після отримання вищої педагогічної освіти у цьому році, планує працювати вихователем.

Отже, усе майно, що набувалась ними у період шлюбу не було набуте лише за кошти позивача, а за їх спільні сумісні кошти, спільною працею та відповідно до положень ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

В судове засідання 24.11.2021 року представник позивача - відповідача ОСОБА_1 - адвокат Герасимишина Т.В. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність та у відсутність своєї довірительки; первинно поданий позов - підтримує, просить його задоволити, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 не визнає та заперечує щодо її задоволення з підстав безпідставності та необгрунтованості.

Будучи присутніми в попередніх судових засіданнях позивач - відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Герасимишина Т.В. первинно поданий позов - підтримали, просили його задоволити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві; зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 не визнали та заперечували щодо її задоволення з підстав безпідставності та необгрунтованості.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шикунова А.О. в судове засідання 24.11.2021 року надала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність та винести рішення, яким задоволити зустрічну позовну заяву, оскільки усі обставини, на які посилався ОСОБА_2 підтверджені не лише письмовими доказами, а й поясненнями усіх без виключення свідків. Крім того, у своєму відзиві ОСОБА_1 вказала: «…придбання земельної ділянки та будівництво будинку здійснено сторонами за особисті кошти ОСОБА_2 , виручені від продажу частини квартири , яка дісталася йому у спадок». Іншим джерелом доходу для придбання майна були також і особисті кошти (в розумінні ст. 57 СК України) ОСОБА_2 . Відтак, поданим доказом ОСОБА_18 не довела ту обставину, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності. Законодавець встановлює презумпцію спільного майна, придбаного подружжям в період шлюбу, однак СК України містить перелік майна і обставини, що визначають певне майно особистою приватною власністю одного з подружжя, навіть якщо воно придбано в період шлюбу. Таким чином, з урахуванням усіх доказів, ОСОБА_2 довів належність майна до його особистої приватної власності.

Також, представником первісного відповідача у поданій заяві зазначено, що розрахунок та остаточна сума витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Будучи присутніми в попередніх судових засіданнях відповідач - позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Шикунова А.О. первинно поданий позов - не визнали, просили відмовити в його задоволенні у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю; зустрічну позовну заяву підтримали, просили її задоволити, мотивуючи обставинами, викладеними в ній.

В ході судового розгляду судом також допитувалися свідки.

Так, свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона є матір`ю ОСОБА_1 . Знає, що в 2012 році дочка з колишнім зятем купили будинок, розпочали будівництво. В 2014 році вона поїхала в ОСОБА_19 на заробітки, звідки висилала кошти, щоб допомогти в будівництві. Придбаний будинок - дачний будинок, був в дуже поганому стані, без опалення, це вже згодом колишній зять провів опалення. В період з 2014 року по 2017 рік вона надавала кошти, мала записник, куди записувала всі суми; бавила дітей. Дочка з зятем прожили разом до 2018 року. Також на будівництві дітям допомагав її покійний зять; допомагав також і чоловік, з яким вона співмешкала. Хрещена мати колишнього зятя завжди хвалила її дочку і дякувала за неї. Загальна сума грошей, які вона дала дітям - це приблизно 66 тисяч гривень і вона знала, що ці гроші витрачаються на будівництво.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що ОСОБА_1 його племінниця; вона разом з ОСОБА_20 доглядали його покійну тітку. Садовий будинок був маленький, без зручностей. За дитячі гроші купувалася цегла, цемент привозили родичі ОСОБА_21 , безкоштовно. Родичі також допомагали, штукатурили, він особисто робив проводку. ОСОБА_21 та ОСОБА_20 розлучилися, оскільки ОСОБА_20 застосовував до неї фізичну силу, «протягав руки». Будинок був придбаний за їх спільні кошти: мати ОСОБА_21 висилала гроші з ОСОБА_19 , а також кошти, які вони отримали після смерті тітки ОСОБА_22 . За які кошти купувався автомобіль «Пежо», він не знає. ОСОБА_20 працював на автомобілі, їздив і по Україні і за кордоном.

Свідок ОСОБА_23 показала, що вона є кумою ОСОБА_1 , в 2004 році була сусідкою, тоді і познайомилася з ОСОБА_20 . Спочатку вони жили в квартирі батька ОСОБА_20 , а потім купили дачний будинок, де завжди було прибрано, охайно. Гроші, які заробляла мама ОСОБА_21 витрачалися на будівництво будинку; родичі також допомагали. ОСОБА_21 і їсти готувала, і дітей доглядала. Діти ходили в «обносках», з секонд хенду, а ОСОБА_20 завжди був гарно одягнений, напарфум`яний. Валя працювала і в ПП «Стожари», в кондитерському цеху, і нянею в дитячому садочку. ОСОБА_20 і ОСОБА_24 розлучилися, але ще один рік жили разом. ОСОБА_24 часто залишала дітей у неї.

Свідок ОСОБА_25 суду показала, що ОСОБА_21 - це племінниця її чоловіка. Все своє майно подружжя здобували своєю працею; будівництво проводив чоловік сестри ОСОБА_26 , її чоловік також допомагав: і дерево привозив, і проводку робив. Мати ОСОБА_21 висилала кошти з ОСОБА_19 . Діти мучилися в тому будівництві. ОСОБА_24 доглядала тітку ОСОБА_27 , з дітьми їздила до неї, і сама. Після будівництва площа придбаного будинку збільшилася - більше 100 кв.м. Навіть одноразова грошова допомога йшла на будівництво будинку; ОСОБА_24 пішла працювати в дитячий садок нянею. Родичів максима вона не знає і не бачила їх під час будівництва будинку. Про гроші вона знає зі слів ОСОБА_26 , її матері. Звідки кошти на придбання будинку, вона не знає, але вважає, що якщо вони сім`я, то це їх спільне майно. Після смерті тітки ОСОБА_20 купив ОСОБА_26 автомобіль. Будинок купили за 11 тисяч гривень, а вклали в будівництво приблизно 50 - 60 тисяч.

Свідок ОСОБА_28 суду показав, що являється сусідом сторін за адресою Барський масив. Він заїхав туди жити в 2011 році. Будиночок був маленький, вони викопали криницю; хатинка була маленька, її добудовували потрохи. Допомагали родичі, куми. Знає, що у ОСОБА_20 була якась квартира, яку він продав, разом з сестрою, купив ту хатину; потім ще якусь квартиру ОСОБА_20 продав, а коли грошей не вистачало - ОСОБА_20 поїхав на заробітки. ОСОБА_21 теж десь працювала, в садочку дитячому. Знає про те, що до ОСОБА_20 викликали поліцію, так як той дебоширив; працівниками поліції проводилася з ним бесіда.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що являється сестрою відповідача. Вона давала 25 тис. доларів на придбання будинку; стан був задовільний для життя. ОСОБА_20 поставив бойлер, який вона йому дала; була вода, криниця. Весною почали копати фундамент, заливати, покійний ОСОБА_29 допомагав. У ОСОБА_20 ще до шлюбу з ОСОБА_21 була машина, він її продав. Всі гроші йшли на будівництво будинку. ОСОБА_20 працював за кордоном далекобійником. Тітка ОСОБА_30 склала на ОСОБА_20 заповіт, він її доглядав, а інколи приходила ОСОБА_21 . ОСОБА_20 продав хату тітки за 20 тис. гривень. Тітка ОСОБА_30 не долюблювала ОСОБА_31 . Знає, що мати ОСОБА_26 була на заробітках, давала 15 тис. гривень на будівництво. Знає, що будинок купили за 11 тис. гривень чи доларів. За рік вони вигнали коробку. Вона була в тій хаті в минулому році, там ще залишились внутрішні роботи.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що являється кумом сторін, хрестив їх молодшого сина. Разом з ОСОБА_20 в 2013 році продали «ЗИЛ» за 2 тис. доларів. Машину купували разом для роботи. Оформленням та купівлею займався ОСОБА_20 . Він дав 1 тис. доларів за придбання «ЗИЛа», дах допомагав робити. Спочатку будиночок був маленький, вони там жили, навколо нього вже здійснювали добудову. Знає, що ОСОБА_32 , сестра ОСОБА_20 , давала гроші. ОСОБА_20 ще працював далекобійником. Чоловік ОСОБА_33 сестри - ОСОБА_29 працював на будівництві цієї хати.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, заслухавши покази свідків, суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.07.2018 року (т.1 а.с. 13) 16.11.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_11 народилася донька ОСОБА_14 , а ІНФОРМАЦІЯ_12 народився син ОСОБА_34 . Вказаним рішенням суду шлюб між подружжям розірвано.

11.01.2020 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_35 та змінила прізвище на « ОСОБА_36 » (т.2 а.с. 11 - 12).

З 24.02.2012 року по 13.06.2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 14).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№ 916325 від 06.09.20212 року (т.1 а.с. 20) власником земельної ділянки площею 0,0399 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (за межами населеного пункту) являється ОСОБА_2 .

Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру у Вінницькій області (т.1 а.с. 24 - 25) у власності ОСОБА_2 перебувають: причіп марки «ПР» модель «БЗП 5», 2009 року випуску - з 13.05.2009 року; автомобіль «ЗИЛ - ММЗ» модель «554», 1992 року випуску - з 23.07.2013 року; автомобіль «PEUGEOT PARTNER» перебуває у власності ОСОБА_3 з 25.06.2016 року.

30.06.2018 року, на замовлення ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_7 було проведено технічну інвентаризацію садового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 31 - 48).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1 а.с. 80, 163) власником садового будинку з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 .

03 листопада 2011 року ОСОБА_37 продав ОСОБА_8 , своїй сестрі, належні йому на праві особистої приватної власності 3/4 частки квартири АДРЕСА_2 ; за продану квартиру сестра сплатила йому 25 000 доларів США (т. 1 а.с. 183).

14.02.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_12 2500 доларів США за проданий йому автомобіль «ЗИЛ ММЗ 554» та зобов`язався на вимогу ОСОБА_12 перереєструвати проданий автомобіль, що підтверджується відповідною розпискою (т.1 а.с. 184).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_9 , після смерті якої відкрилася спадщина на 49/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_3 . Спадкодавицею за життя було складено заповіт, яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2014 року ОСОБА_2 став власником зазначеної частини житлового будинку та земельної ділянки (т.1 а.с. 170 - 172).

19 травня 2016 року ОСОБА_2 продав належні йому 49/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_3 та земельну ділянку (т.1 а.с. 173 - 178).

З наданих видаткових накладних, квитанцій (т.1 а.с. 190 - 193) вбачається, що в період з 2012 по 2017 р.р. ОСОБА_2 придбавалися будівельні матеріали, зокрема, цегла, плитка.

Маючи закордонний паспорт (т.1 а.с. 185 - 189) ОСОБА_2 часто перетинав державний кордон України, в тому числі автомобільним транспортом, оскільки працював водієм ДП «Самтранс» ТОВ «Агросвітло Плюс», що підтверджується бланком підтвердження діяльності, картами тахографа (т.2 а.с. 86 - 94).

Згідно повідомлення ПАТ КБ «Приват Банк» (т.2 а.с. 44) в період з 2015 року по 2017 року грошові перекази від ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_2 не надходили.

30.06.2007 року ОСОБА_1 закінчила «Центр професійно-технічної освіти № 1 м. Вінниці», здобула загальну середню освіту та професії кухаря і кондитера; у 2010 році закінчила Вінницький торговельно-економічний коледж Київського національного торговельно-економічного університету за спеціальністю «Технологія харчування», здобула кваліфікацію молодшого спеціаліста з технології харчування, техніка-технолога; на теперішній час закінчує навчання у Вінницькому гуманітарно-педагогічному коледжі за спеціальністю дошкільне виховання. Після закінчення навчання у 2007 році ОСОБА_1 до 2009 року працювала кондитером у приватних підприємців (т.2 а.с. 225 - 232).

Сумісною власністю подружжя незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ст. 60 СК України.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна мають бути одночасно:1) час набуття такого майна: спірний будинок, земельна ділянка та автомобіль придбані в період офіційного шлюбу, що підтверджується відповідними доказами; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття): грошові кошти, за які придбано спірне майно отримані від продажу ОСОБА_2 його особистого майна.

На спростування доводів зустрічного позову ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу; ОСОБА_2 надав докази на підтвердження того, що спірний будинок є його особистою приватною власністю, тому зустрічний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Оскільки спірне нерухоме майно, хоча і придбано в період шлюбу сторін, проте в силу положень ст. 57 СК України не відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, суд вважає у задоволені первісного позову необхідно відмовити.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.).

Такі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 607/9865/16-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60 - 63, 69, 70, 73 СК України, ст. ст. 358, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 133, 141, 200, 247, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України ,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - задоволити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0399 гектарів, в межах згідно з планом, розташовану на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСТ «Барський масив» садова ділянка «Наука», 38, кадастровий номер :01:001:1105.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 садовий будинок «А» з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 кв.м., до складу якого входять: «м/А» - мансарда; «п/А» - погріб; «Б» - сарай; «б» - убиральня; «В» - гараж; «п/В» - погріб; «о/я» - оглядова яма; №1 - криниця; №2 - вигрібна яма.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 легковий автомобіль «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено 02.12.2021.

Суддя О.І. Бондаренко