Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 495/6122/19

провадження № 61-14227св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

представник заявника - адвокат Михайлін Олександр Євгенійович,

суб`єкт оскарження - Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі головного державного виконавця Чекерської Лариси Валеріївни,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» (стягувач), ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайлін Олександр Євгенійович, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року у складі судді

Прийомової О. Ю.та постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У липні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, правонаступником якого є Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в особі головного державного виконавця Чекерської Л. В., заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний»), ОСОБА_2 .

Скаргу мотивовано тим, що 20 квітня 2018 року головним державним виконавцем Чекерською Л. В. відкрито виконавче провадження

з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року у справі № 495/7707/15-ц

за позовом ПАТ АБ «Південний» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення.

Вказував, що станом на 20 червня 2019 року в будинку на

АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

20 червня 2019 року головний державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та склав акт, у якому зазначив, що під час виселення майна та коштів боржника не виявлено.

Зазначав, що виселення та складання вказаного акта відбулось за його відсутності, що підтверджується відсутністю його підпису та відсутністю позначки «від підпису відмовився».

Під час зазначених виконавчих дій державний виконавець не проводив опис майна: меблів, побутової техніки, будівельних інструментів та інших предметів, що знаходилося на території будинку.

Вважав, що оскільки державний виконавець в акті про виселення зазначив про відсутність майна боржника та не провів його опису, не передав на зберігання, то це є порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:

- заборонити головному державному виконавцю Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Чекерській Л. В., а також представникам ПАТ АБ «Південний» здійснювати будь-які дії щодо майна за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Одеса) Чекерської Л. В.;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та зобов`язати головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Чекерську Л. В. провести опис всього майна боржників.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 07 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів протиправної бездіяльності головного державного виконавця Чекерської Л. В., томув задоволенні скарги

ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Чекерської Л. В. та, як наслідок, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження суд відмовив.

Вимоги скарги у частині заборони головному державному виконавцю Чекерській Л. В., а також представникам ПАТ АБ «Південний» здійснювати будь-які дії щодо майна за адресою:

АДРЕСА_1 , не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, адже за рішенням суду виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні у державній виконавчій службі, та виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, наразі виконавче провадження закінчено на підставі постанови державного виконавця Чекерської Л. В.

від 20 червня 2019 року, тому такі вимоги є недоцільними.

Вимоги скаржника щодо зобов`язання головного державного виконавця Чекерську Л. В. провести опис всього майна боржника є похідними від основної частини вимог скарги, а тому у зв`язку з непідтвердженням неправомірності дій головного державного виконавця Чекерської Л. В.

у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, задоволені також бути не можуть.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Михайліна О. Є. залишено без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 07 лютого 2020 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги скарги у частині заборони головному державному виконавцю Чекерській Л. В. та представникам

ПАТ АБ «Південний» здійснювати будь-які дії щодо майна за адресою:

АДРЕСА_1 , є необґрунтованими, оскільки виконавче провадження фактично закінчено. Вимоги скаржника щодо зобов`язання головного державного виконавця Чекерську Л. В. провести опис всього майна боржника є похідними від основної частини вимог скарги, а тому у зв`язку з непідтвердженням неправомірності дій державного виконавця Чекерської Л. В., суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні таких вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайлін О. Є., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргумотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив докази, надані скаржником, та не навів мотивів їх відхилення, а саме: розписку ОСОБА_7 (власника майна) від 14 липня 2017 року щодо зберігання майна у ОСОБА_1 саме за адресою спірного

будинку;відеозапис виконавчих дій від 20 червня 2019 року (здійснений журналістом-спостерігачем), з якого видно наявність кондиціонеру та будівельних матеріалів за адресою спірного будинку; показань свідків.

Апеляційний суд на вказані порушення суду першої інстанції уваги не звернув.

Також судами попередніх інстанцій неправильно застосовано частину п`яту статті 66 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказана норма не конкретизує, що розміщене в приміщенні майно має обов`язково належати саме боржнику.

Зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. А саме щодо внесення державним виконавцем до акта про виселення боржника недостовірної інформації.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 квітня 2018 року на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, правонаступником якого є Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), надійшла заява представника ПАТ АБ «Південний» про відкриття виконавчого провадження від 06 квітня 2018 року з примусового виконання вимог виконавчого листа № 495/7707/15-ц, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з житлового будинку, загальною площею

425,6 кв. м, житловою 110,2 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

20 квітня 2018 року головним державним виконавцем Чекерською Л. В. відкрито виконавче провадження із виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 495/7707/15-ц про виселення (ВП № 56221126).

Боржнику ОСОБА_1 направлено повідомлення про примусове виселення та призначено день та час - 06 вересня 2018 року об 11:00 год.

Того ж дня винесено постанову про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій під час виселення.

06 вересня 2018 року згідно з актом головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерської Л. В., під час проведення виконавчих дій щодо виселення ОСОБА_1 , встановлено, що боржник не виконав рішення та перешкоджає головному державному виконавцю виселити його у зв`язку з тим, що представник боржника повідомив, що останній не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження вчасно, державним виконавцем прийнято рішення відкласти проведення виконавчих дій щодо виселення боржника та надано боржнику строк виселитися до 11 вересня 2018 року, про що було вручено особисто під підпис повідомлення про виселення.

Того ж дня головний державний виконавець Чекерська Л. В. винесла постанову про відкладення виконавчих дій до 11 вересня 2018 року та про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій під час виселення на 11 вересня 2018 року.

11 вересня 2018 року згідно з актом головного державного виконавця Чекерської Л. В., під час виїзду за адресою місця проведення виселення встановлено, що боржник чинить перешкоди та не бажає самостійно виселятися, будучи попередженим належним чином про день та час виселення.

Того ж дня боржника попереджено та повідомлено про те, що примусове виселення відбудеться 24 вересня 2018 року об 11.00 годині.

19 вересня 2018 року головний державний виконавець

Чекерська Л. В. винесла постанову про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій щодо виселення.

24 вересня 2018 року на адресу Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ

в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2

від 21 вересня 2018 року про зупинення виконавчого провадження.

До заяви додано належним чином завірену ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2018 року у справі

№ 495/7707/15-ц, згідно з якою зупинено виконання за виконавчим листом № 495/7707/15-ц виданим Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 28 лютого 2017 року.

25 вересня 2018 року головний державний виконавець винесла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду справи по суті.

30 травня 2019 року на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла заява представника ПАТ АБ «Південний» про продовження вчинення виконавчих дій. До заяви додано ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 24 вересня 2018 року у справі № 495/7707/15-ц, згідно з якою внесено виправлення в ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2018 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та про зупинення стягнення за виконавчим листом № 495/7707/15-ц від 28 лютого 2017 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, виклавши дату розгляду ухвали суду таким чином:

«01 вересня 2018 року», та ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року у справі № 495/7707/15-ц, згідно з якою поновлено виконання за виконавчим листом

№ 495/7707/15-ц, виданим Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на виконання рішення від 11 травня 2016 року.

10 червня 2019 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Також 10 червня 2019 року на адресу боржника направлено повідомлення про виселення на 20 червня 2019 року об 11:20 год.

Того ж дня винесено постанову про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій під час виселення.

20 червня 2019 року у присутності понятих, представника стягувача та працівників поліції здійснено примусове виселення боржника.

20 червня 2019 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Чекерською Л. В. при примусовому виконанні вимог виконавчого листа

№ 495/7707/15-ц, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 28 лютого 2017 року, про виселення ОСОБА_1

з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв. м, житловою 110,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складено акт державного виконавця,

у присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за участю начальника сектору превенції Бондаренко А. А., представника

ПАТ АБ «Південний», згідно з яким під час виїзду за адресою проведення виконавчих дій встановлено, що виселення боржника ОСОБА_1

з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , самостійно ним не виконано, у зв`язку із чим його було примусово виселено. Під час виселення майна та коштів боржника не виявлено.

20 червня 2019 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Чекерською Л. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 56221126. У постанові вказано, що рішення суду згідно

з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі (а.с. 10).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайлін О. Є., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади

і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornby

v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частинами першою-п`ятою статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою

статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Примусове виселення здійснюється у присутності понятих

за участю працівників поліції. Якщо виконання рішення здійснюється

за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що боржник чинив перешкоди щодо виселення зі спірного будинку, головний державний виконавець неодноразово повідомляв про примусове виселення та проведення виконавчих дій при виселенні, про дату та час здійснення примусового виселення, яке відбулось 20 червня

2019 року об 11:00 год. ОСОБА_1 також був належним чином повідомлений, примусове виселення 20 червня 2019 року здійснювалося

у присутності понятих, представника стягувача та працівників поліції; під час виселення майна та коштів боржника не виявлено; примусове виселення відбулось саме в частині звільнення приміщення, зазначеного

у виконавчому документі, та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням; дійшов правильного висновку про те, що головним державним виконавцем Чекерською Л. В. дотримані вимоги статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчих дій та обґрунтовано винесено 20 червня 2019 року постанову про закінчення виконавчого провадження.

Щодо вимоги скарги у частині заборони головному державному виконавцю Чекерській Л. В., а також представникам ПАТ АБ «Південний» здійснювати будь-які дії щодо майна за адресою:

АДРЕСА_1 , суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, адже за рішенням суду виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні у державній виконавчій службі, та виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень.

Оскільки вимоги скаржника про зобов`язання головного державного виконавця Чекерської Л. В. провести опис всього майна боржника

є похідними від основної частини вимог скарги, то суд першої інстанції,

з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно вважав, що такі не підлягають задоволенню у зв`язку з непідтвердженням неправомірності дій головного державного виконавця Чекерської Л. В. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину п`яту статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та не звернули уваги на те, що за вказаною адресою зберігалося майно, власником якого він не є, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про виселення, участі у здійсненні виконавчих дій щодо виселення не брав, не скористався правом щодо надання заперечень чи пояснень з приводу наявності майна в приміщенні з якого він підлягав виселенню, належних та допустимих доказів того, що на час здійснення виконавчих дій за вказаною адресою перебувало майно, яке знаходилось на зберіганні у ОСОБА_1 саме за адресою спірного будинку суду, не надав.

Інші доводи касаційної скарги були предметом дослідження у судах попередні інстанцій, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають,

а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайлін Олександр Євгенійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 07 лютого 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк