Справа № 458/1183/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря Матківської Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , до Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер її батько ОСОБА_4 , який не виготовив правовстановлюючих документів на вищевказане майно, після смерті якого відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, яку прийняла його дружина ОСОБА_3 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України та яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері за вищевказаною адресою залишилося спадкове майно: житловий будинок, літня кухня, чотири сараї, убиральня, два погреби та огорожа. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку за даною адресою до дня смерті матері постійно перебувала у її користуванні, однак документів про право власності на неї не виготовила. Вищевказаний будинок було збудовано батьками в 1965 році і він відповідає чинним будівельним нормам. Будівельний паспорт на вказаний будинок відсутній, оскільки в 1965 році не був передбачений на той час законодавством, однак будинок був облікований в погосподарських книгах Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області відповідно до «Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженого Верховним судом УРСР 15.01.1966 року. Мати, ОСОБА_3 , за життя склала заповіт, у зв`язку з чим, спадкування після неї повинно відбуватись за заповітом. Земельна ділянка під ОЖБ за вказаною земельною ділянкою до дня смерті знаходилася в постійному користуванні ОСОБА_3 . Спадкоємцем за заповітом після її смерті є позивач її дочка ОСОБА_1 . Можливим спадкоємцем є брат позивача - ОСОБА_2 , але на вказане майно він не претендує, оскільки цим же заповітом їхня мати заповіла йому житловий будинок у АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців, які б претендували на обов`язкову частку у спадковому майні і таких, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, немає. Таким чином, на даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків, котрі залишились після смерті ОСОБА_3 , у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому. Однак, оформити таке право позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на нього. З огляду на вказане, отримавши відмову приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач була змушене звернутися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 просила у позовній заяві розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Канарєєв І.О. подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області староста Буштин В.М. надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , після смерті якої позивач має намір оформити спадщину за заповітом, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 28.01.2015 виконавчим комітетом Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області /арк. справи 10/.

Вказаний день смерті ОСОБА_3 , відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини.

За життя, а саме: 02.07.2013, спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 , 1976 року народження, а другий новозбудований житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла своєму сину ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом від 02.07.2013, зареєстрованим в реєстрі № 37, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований/арк. справи 16/.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 17.07.1999, ОСОБА_5 після одруження отримала прізвище « ОСОБА_6 » /арк. справи 9/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.08.1976, батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /арк. справи 8/.

Позивач, який бажає прийняти спадщину, подав 24.06.2015 до приватного нотаріуса Турківського нотаріального округу Львівської області Федаша М.М. про прийняття спадщини.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №112/02-31 виданою приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Федашем М.М. від 10 грудня 2020 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок разом з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 /арк. справи 27/.

Позивач також у встановлені законом порядку та строки не відмовився від спадщини.

Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися після її смерті, а також входили до складу спадщини.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що іншими можливими спадкоємцями є брат позивача ОСОБА_2 , який 28.01.2021 надіслав до суду заяву про те, що позовні вимоги позивача підтримує та просить їх задовольнити.

Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 243163763 від 05.02.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , інформація про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відсутня /арк. справи 98/.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наявність складеного спадкодавцем ОСОБА_3 заповіту, який до дня її смерті не змінювався та не скасовувався, спадкування у даному випадку здійснюється за заповітом.

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з`ясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась.

Так, детально перевіряючи права та обов`язки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , яке є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що вказаний спірний будинок збудований у 1965 році. Загальна площа такого будинку становить 46 кв. м., з яких житлова площа 20,9 кв. м., а решту допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1. У межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські будівлі та споруди: літня кухня (позначена у технічному паспорті літерою Б), стайня (позначена у технічному паспорті літерою В), чотири сараї (позначені у технічному паспорті літерами Г, Д, Е, Є), два погріби (позначені у технічному паспорті літерами Пг, Пг) та огорожа (позначена у технічному паспорті літерою О).

Наведені вище обставини підтверджуються належно завіреною копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 16.12.2020 року ФОП ОСОБА_8 на замовлення позивача. Цим документом також підтверджується й те, що вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не є самочинним будівництвом.

Відповідно до довідки Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області № 2339 від 15.12.2020 земельна ділянка під ОЖБ у АДРЕСА_1 до дня смерті була у постійному користуванні ОСОБА_3 /арк. справи 30/.

Згідно з довідки Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області № 2338 від 15.12.2020 житловий будинок у АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /арк. справи 31/.

Відповідно до копії сторінок облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, головою домогосподарства у АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /арк. справи 32-33/.

Технічним звітом № 7-20 від 16.12.2020 за результатами технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам житлового будинку на АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою знаходиться в задовільному стані, тобто конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам /арк. справи 34-43/.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області зобов`язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_3 , а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Судом встановлено, що незважаючи на вищевикладене, спадкодавець ОСОБА_3 своє право власності належним чином не зареєструвала. Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, вище дослідженими обставинами справи встановлено, що позивач не відмовляється від спадщини за заповітом. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримує та просить їх задовольнити.

За таких обставин, позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті своєї матері, як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла в строк для прийняття спадщини та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача та третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору позовні вимоги позивача визнають та просять їх задовольнити, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст .268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Нижньовисоцька сільська рада Турківського району Львівської області, адреса: 82560, Львівська область, Турківський район, Львівська область, код ЄДРПОУ: 04373399, КОАТУУ: .

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено та підписано 5 лютого 2021 року.

Суддя З.М. Коліщук