Єдиний унікальний номер 229/4850/20
Номер провадження 2/229/184/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" лютого 2021 р. Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.,

при секретарі Білик О.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Мельниченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Дружківського міського суду з позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати органи реєстрації актів цивільного стану виключити із свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із дня подачі позову по день досягнення повноліття ОСОБА_4 аліменти у розмірі ј усіх доходів ОСОБА_3 , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 23 листопада 2020 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 04 грудня 2020 року (а.с. 50-55).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 04 грудня 2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 15 січня 2021 року (а.с.70-71).

До судового засідання з`явилися позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , підтримали позовну заяву у повному вигляді, просили її задовольнити. Не заперечували щодо винесення заочного рішення.

До судового засідання відповідач не з`явився, не надав відзив на позовну заяву, жодних заяв або клопотань. Про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Дружківської міської ради Мельниченко Т.В. з`явилася до судового засідання та надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не заперечують щодо позбавлення батьківських прав відповідача, просять розглядати справу на розсуд суду за наявними у справі матеріалами.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України при винесенні заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів.

Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов до висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0 від 10 жовтня 2020 року, виданого Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 26 серпня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області складено актовий запис № 1169 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після реєстрації шлюбу остання отримала прізвище " ОСОБА_1 " (а.с.16-17).

Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 02 березня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області , шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 59 від 02 березня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 лютого 2011 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, про що 18 лютого 2011 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стан Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 152. Батьками особи зазначено: батько - громадянин України ОСОБА_3 , мати - громадянка України ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно до акту складеного 11 вересня 2020 року головою територіального комітету № 13 ОСОБА_8 громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з ними дві дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.19). Зазначене також підтверджується характеристикою на громадянку ОСОБА_1 (а.с.20).

Відповідно до педагогічної характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 4-А класу ЗОШ І-ІІ ступенів № 6 Дружківської міської ради , його мати ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_9 приділяють достатньо уваги розвитку, вихованню та навчанню дитини. Вони систематично відвідують батьківські сбори, прислухаються до порад учителя, беруть участь у справах дитячого та батьківського колективу. Рідний батько дитини - ОСОБА_3 не бере участі у житті сина (а.с.22).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої пояснення від 08 вересня 2020 року та зазначила , що ОСОБА_3 для реєстрації народження сина надав закордонний паспорт громадянина України, тому у свідоцтві про народження дитини зазначене тільки ім`я та прізвище батька. Зі слів позивача ОСОБА_3 у 2011 року (після реєстрації народження сина) виїхав на постійне місце мешкання до Російської Федерації і до теперішнього часу на територію України не приїздив (а.с.33-34).

У судовому засіданні було допитано у якості свідка чоловіка позивача - ОСОБА_9 , який підтримав надані ним пояснення від 08 вересня 2020 року та зазначив, що дитину дружини сприймає як власного сина. На теперішній час він та дружина мають багато проблем побутового характеру пов`язаних із тим, що вони не можуть отримати дозвіл ОСОБА_3 на реєстрацію місця проживання сина чи виїзд за кордон (а.с.35-36).

У судовому засіданні було допитано у якості свідка сусіда подружжя - ОСОБА_13 , який підтримав надані ним письмові пояснення від 08 вересня 2020 року, та зазначив, що знає ОСОБА_9 з 2014 року. ОСОБА_9 є його сусідом та проживає разом із дружиною та двома дітьми. Дитину дружини він вважає власною дитиною та відповідно ставиться до неї. ОСОБА_13 ніколи не чув та не бачив біологічного батька дитини дружини (а.с.37-38).

Так, за результатами перевірки стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство закордонних справ України повідомляє, що зазначена особа із заявами щодо виходу із громадянства України до закордонних дипломатичних установ України, зокрема, на території Російської Федерації, не зверталася. Повідомлень щодо набуття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іноземного громадянства Міністерство закордонних справ та закордонні дипломатичні установи України не отримували (а.с.32).

Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданого до суду 03 лютого 2021 року, питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. В інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись ст. ст. 19, 152, 155, 164 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 .

Згідно з п. 15 Постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

П.16 вищевказаного ПВС України вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 п. 2,3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною.

Суд на підставі зібраних доказів у справі прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, тому згідно ст. 164 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо вимог позивача про виключення із свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомостей про батька, суд, вважає за необхідне відмовити та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Отже відомості про батька дитини до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 лютого 2011 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, про що 18 лютого 2011 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стан Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 152, внесені за згодою батька ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 126 СК України.

Так, батьками особи зазначено: батько - громадянин України ОСОБА_3 , мати - громадянка України ОСОБА_1 .

З матеріалів справи та з пояснень позивача встановлено, що у зазначеному свідоцтві про народження не вказано по батькові батька дитини у зв`язку з наданням ОСОБА_3 до органу державної реєстрації актів цивільного стану при реєстрації народження дитини ОСОБА_4 закордонного паспорту.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Як встановлено в судовому засіданні, в свідоцтво про народження дитини органом РАЦС були внесені відомості про батька дитини, зокрема відповідача по справі, на підставі заяви позивача та відповідача, відповідно до ст. 134 СК України. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного)споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною, це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оскільки ні позивачем ні відповідачем не оспорюється факт кровного споріднення між ОСОБА_3 , якого записано батьком, та дитиною ОСОБА_4 , то своє підтвердження знаходить факт кровного споріднення зазначених осіб.

Якщо чоловік не є біологічним батьком дитини застосовується процедура оскарження батьківства. У таких випадках найважливішим доказом наявності або відсутності спорідненості є генетична експертиза. Якщо її результати спростують спорідненість, суд може зобов`язати ДРАЦС виключити відомості про батька з актового запису про народження дитини.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05. 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі,- звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123цього Кодексу.

Тлумачення статті 136 СК України свідчить, що підставою для оспорювання батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини.

Отже, в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це знати. Відповідно, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимим доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це знати.

Так, встановлено, що батьком дитини ОСОБА_4 дійсно є ОСОБА_3 , окрім того позивачем зазначена вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , чим також визнано позивачем факт кровного споріднення батька та дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, у частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо виключення із свідоцтва про народження відомостей про батька необхідно відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання малолітньої особи, суд вважає, за можливе їх задовольнити, у зв`язку з наступним.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статей 181, 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначає ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За частинами першою, другою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, враховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, тобто, має обов`язок утримувати її до досягнення сином повноліття, суд дійшов до висновку, що аліменти слід стягнути з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн. (позовна вимога щодо стягнення аліментів) та судовий збір на користь позивача у розмірі 840,80 грн. (позовна вимога про позбавлення батьківських прав).

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 840,80 грн. в дохід держави (позовна вимога щодо стягнення аліментів).

Згідно з п. 2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2102 грн. 00 коп.

Тобто, за подання позовної заяви підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (840,80 грн. позовна вимога щодо позбавлення батьківський прав та 840,80 грн. позовна вимога щодо виключення із свідоцтва про народження відомостей про батька).

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 840,80 грн. за подання позовної заяви не майнового характеру (позовна вимога про позбавлення батьківських прав), однак не сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (позовна вимога щодо виключення із свідоцтва про народження відомостей про батька).

Однак якщо така сплата не була попередньо проведена, то за відповідних обставин та підстав вирішення питання про сплату судового збору розглядається при винесені судового рішення.

Отже, з позивача підлягає додатковому стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь держави за подання позовної вимоги щодо виключення із свідоцтва про народження відомостей про батька.

Керуючись ст. 126,134, 136 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 10, 11, 12,13, 258-261, 263-265,280 ЦПК України, на підставі ст. 164 - 166, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 152, зроблений 18 лютого 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 жовтня 2020 року.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь державного бюджету у сумі 840,80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь державного бюджету у сумі 840,80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В іншій частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено в нарадчій кімнаті 03 лютого 2021 року.

Суддя: А. Л. Гонтар