Номер справи 623/363/21
Номер провадження 2/623/336/2021
У Х В А Л А

іменем України

про залишення позовної заяви без руху

04 лютого 2021 року Суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонова Т.Д. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального центра соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області (м. Ізюм, вул. Гагаріна буд. 1), Ізюмської районної ради Харківської області (м. Ізюм, пл.. Центральна, 1) про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

02.02.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіального центра соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області, Ізюмської районної ради Харківської області), в якому просить суд стягнути з Ізюмської районної ради Харківської області на його користь заборгованість по заробітній платі у вигляді вихідної допомоги при звільненні в сумі 10247,68 гривень. Стягнути з Ізюмської районної ради Харківської області на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Стягнути з Ізюмської районної ради Харківської області на його користь моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема:

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Не зазначені позовні вимоги до Територіального центра соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи,

що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», в структуру заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Як визначено у ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, позовна заява містить три майнові вимоги щодо стягнення з відповідача2 на користь позивача заборгованості по заробітній платі 10247,68 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку, але не зазначено суму, моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень, заборгованості по зарплаті у вигляді вихідної допомоги при звільненні в сумі 10247,68 гривень.

Разом з тим, щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає, що до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці (пункти 3.8 і 3.9 Інструкції).

Отже, вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури, а тому за подання відповідної позовної заяви про стягнення вихідної допомоги, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі встановленому законом.

Отже, компенсація середнього заробітку за час затримки розрахунку не є видом відповідальності роботодавця за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути оплачена судовим збором.

Крім того, постановою Верховного суду України від 30.11.2016 року 2016 у справі № 6-1121цс16, визначено, що починаючи з 01.09.2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають з трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Також, згідно постанови Великої палати Верховного суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, судовий збір сплачується в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить не менше 908,00 гривень та не більше 11350,00 гривень.

Відповідно до вимог пп.5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01.01.2015 року, зазначено, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

За позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди має справлятися судовий збір в розмірі, встановленому Законом.

Позивачу необхідно сплатити судовий збір окремо за відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано відповідні розрахунки середнього заробітку.

Таким чином, позивачу необхідно зазначити ціну позову з урахуванням середнього заробітку), уточнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку та надати відповідні розрахунки; а також сплатити судовий збір за три вимоги майнового характеру (стягнення заборгованості по зарплаті у вигляді вихідної допомоги при звільненні), (стягнення моральної шкоди), (стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, суми яких необхідно вказати позивачу у позові) відповідно до ставок судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір» як для вимоги майнового характеру.

Отже, позивач повинен подати до суду документ про сплату судового збору за вимогу майнового характеру.

Дана заява не відповідає вимогам, встановленим статтею177 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Аналізуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального центра соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області (м. Ізюм, вул. Гагаріна буд. 1), Ізюмської районної ради Харківської області (м. Ізюм, пл. Центральна, 1) про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.

Роз`яснити позивачу, що для усунення недоліків їй потрібно надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору відповідно до ставок судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір» (платiжнi реквiзити для перерахування судового збору: ГУК Харків обл/МТГ Ізюм/22030101, рахунок отримувача- UA0020575 , код банку отримувача (МФО)- 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ)- 37874947, код класифікації доходів бюджету-22030101 ) та довести до відома, що у разі не усунення недоліків зазначених в ухвалі заява буде вважатися не поданою та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Т.Д. Бєссонова