Справа № 316/2995/20
Провадження № 2/316/266/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Бульби О.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй на підставі договору дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частина вказаної квартири. В даній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Фактично в квартирі проживає позивач, а відповідачі з 2017 року в дані квартирі не проживають, житлом не цікавляться, їх реєстрація носить формальний характер та спричиняє для позивача зайві витрати при оплаті за комунальні послуги. Позивач є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію. В добровільному порядку вирішити питання не має можливості, оскільки відповідачі проживають в Росії та не мають можливості приїхати до України.

Просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18.09.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 15).

В підготовче судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, через канцелярію суду надала заяви про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Крім того, у в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Позивачу ОСОБА_1 належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування Ѕ частки квартири, посвідченим приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сірою І.Є. від 02.09.2014 року, зареєстрований в реєстрі № 2486 (а.с.7-8). Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в той же день, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 26287186 (а.с.8). На теперішній час у квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №9864 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.09.2020 року (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31.10.2008 року (а.с.5) та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 25102090 (а.с.10), відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснювати своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та ЦК, ЦПК України відповідач ОСОБА_2 як власник майна, має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою.

В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вимога про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 не може бути задоволена.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, які регулюють відносини пов`язані з користуванням жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Разом з цим, як встановлено судом квартира АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В зв`язку з цим суд приходить до висновку, що нормативне обґрунтування є помилковим та судом мають бути застосовані норми, визначені ст.391, 396, 405 ЦПК України.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особо має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає без поважних причин в квартирі, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 визнавши ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 263-265, 280-289, 391, 396, 405 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба