І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Справа № 629/3685/21
Номер провадження 2/629/1148/21
відповідач Акціонерне товариство «Харківобленерго»
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди :
Представник відповідача АТ «Харківобленерго» в наданому суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що 12.02.2009 між АТ «Харківобленерго» та споживачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 було укладено договір про користування електричною енергією № 140011. Після змін, що відбувалися в організації в 2019 році, що відповідно до ст 47 Закону України Про ринок електричної енергії почали діяти Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, згідно яких споживачі повинні укласти договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, який є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633,634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору. Однак згідно з п. 1.2.15 ПРРЕЕ для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяви-приєднання; оплати виставленого рахунку; споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Оскільки споживання електричної енергії за вищевказаною адресою продовжувалося, то договір вважається пролонгованим. У разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно, що відповідно до п. 4.27 ПРРЕЕ. Однак, від споживача ОСОБА_2 не надходило жодних заяв, повідомлень про те, що вона вже не є власником вищезазначеної квартири, також від нового власника, а саме ОСОБА_1 не надходило заяви про переоформлення особового рахунку, а саме укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, а тому ТА «Харківобленерго» ніяким чином не було відомо про зміну власника за даною адресою. Відповідно до п. 2.1.7 ПРРЕЕ у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт, але і такого роду заяви від споживача не надходило. Щодо факту припинення електроживлення за адресою: АДРЕСА_1 зазначив, що оскільки споживачем неодноразово були порушені обов`язки відповідно до ПРРЕЕ та Кодексу комерційного обліку (далі - ККО) затвердженого постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 року, а саме не передавалися показники засобу обліку (ЗО); не допускалися контролери до ЗО, бо оскільки електролічильник знаходиться в середині квартири, то візуальний огляд та зняття показників без присутності споживача не є можливим; ні яким чином не намагався вийти на зв`язок, то у відповідності до п. 6.2.6 ККО, якщо протягом двох розрахункових періодів уповноважені представники ППКО/оператора системи або електропостачальника не мали доступу до вузла обліку та ЗВТ споживача, вони направляють споживачу поштою повідомлення про дату наступного відвідування чи прохання передати покази засобу обліку. Якщо після цього споживач не передав дані про кількість спожитої електричної енергії та/або не надав доступу до вузла обліку та ЗВТ, цей факт фіксується актом про недопуск. Водночас якщо недопуск до вузлів обліку та ЗВТ під час проведення їх позапланового контрольного огляду або технічної перевірки спричинений умисними діями (бездіяльністю) споживача, то такий факт фіксується актом про недопуск одразу. Тому, 30.09.2020 року представниками Лозівського РРЕ АТ Харківобленерго було складено Акт про не допуск та направлено поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштових відправлень. Однак споживач не отримав даного листа. 24.11.2020 року електроживлення за вищезгаданою адресою було припинено згідно п. 6.2.10 ККО, де чітко роз`яснено, що складений акт про недопуск споживачем до вузла обліку є підставою для проведення відключення від електропостачання. Зазначив, що оператор системи не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження у постачанні електричної енергії, та матеріальні збитки, які викликані некваліфікованими діями споживача та/або персоналу споживача, що відповідно до п. 5.1.9. ПРРЕЕ. Сам по собі факт звернення позивача до суду із позовом про захист прав споживачів (зокрема визнання дій протиправними) за відсутності його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, не є безумовною підставою для задоволення позову особи про захист прав, яких вона не має. На підставі вищевикладеного, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ Харківобленерго про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволення позовних вимог наполягав у повному обсязі, просив їх задовольнити, показав, що з 2009 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 24.11.2020 він виявив, що квартира була відключена від електропостачання шляхом перерізу проводів. З цього часу він не міг користуватися квартирою, оскільки газопостачання у його квартирі відсутнє, оскільки він відмовився від газопостачання у передбаченому законом порядку, а без газу та світла користуватися квартирою неможливо. Його мати, ОСОБА_2 ніколи не проживала у вказаній квартирі, заборгованості за послуги з електропостачання він не мав, ним щомісячно передавалися покази лічильника. В січня 2021 приїхала його мати і тоді був виданий акт про недопуск. У квартирі знаходився бувший у використанні холодильник, який після відключення електропостачання припинив працювати. Після цього, він, на протязі тижня, звернувся до товариства «Бонус» з приводу ремонту холодильника. Представник ТОВ «Бонус» забрав холодильник, відремонтував його, після чого йому було видано квитанцію щодо вартості ремонту. Доказів того, що поломка холодильника відбулася у наслідок відключення квартири від мережі електропостачання, він не має, експертиза з цього приводу не проводилася. Будь-яких документів, актів, того, що холодильник до відключення квартири він електропостачання був у робочому стані, він не має.
Представник позивача адвокат Бусуєк Л.А. у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі.
Ухвалою суду від 19.11.2021 за клопотанням представника позивача суд викликав у судове засідання свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
В судовому засіданні від 11.11.2021 свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були допитані судом.
Свідок ОСОБА_3 , яка працює на посаді контролера АТ «Харківобленерго», та є контролером за адресою позивача, показала, що 28.09.2020 до обіду вона була на обході за адресою: АДРЕСА_3 . Вона зустріла ОСОБА_8 та спитала, у яку квартиру він йде, на що він відповів, що у 11. Після цього вона попросила у нього, щоб він показав їй лічильник, який знаходився у нього у квартирі, на що він погодився. Підійшовши до квартири, ОСОБА_9 повідомив їй, що він забув ключи від квартири, попросив дописати 50 кВТ до попередніх показань, повідомив, що в квартирі ніхто не мешкає. Вона з ОСОБА_9 розмовляли вдвох, нікого з сусідів не залучала, не вважала необхідним, перешкод для цього не було. Акт про недопуск був складений в інший день 30.09.2020 без присутності ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_7 , яка працює на посаді контролера АТ «Харківобленерго», показала, що вона є контролером за адресою АДРЕСА_3 . Вона ніколи не бачила позивача, лише спілкувалася за телефоном, коли він дзвонив та просив додавати до показань 50 кВТ попереднього місяця. Акт про недопуск був складений 30.09.2020 без присутності ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_4 , яка працює на посаді контролера АТ «Харківобленерго», показала, що 29.11.2020 контролер ОСОБА_10 повідомила, що 28.09.2020 споживач ОСОБА_9 не допустив її до приладу обліку. 30.09.2020 вона разом з ОСОБА_10 та Потуданською прийшли за адресою АДРЕСА_1 , абонента вдома не було. Ними було складено акт про недопуск без присутності абонента. Зайцева залишила у дверях споживача номер телефону, але чи отримував його споживач, їй не відомо.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування /ч. 1 ст. 77 ЦПК України/. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /ч. 2 ст. 77 ЦПК України/. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування /ч. 4 ст. 77 ЦПК України/.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи /ч. 1 ст. 79 ЦПК України/.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 28.07.2017, належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8-9/. Позивач зареєстрований за вказаною адресою один, що підтверджується особовим рахунком /а.с.17/.
Так, з доданої до матеріалів справи копії акту про не допуск від 30.09.2020 вбачається, що представниками АТ «Харківобленерго» складено цей акт, яким засвідчено факт недопуску до електроустановок споживачем (представником споживача) ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.30/.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу правомірності відключення позивача від мережі електропостачання регулюються положеннями ст. 714 Цивільного кодексу України, Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14 березня 2019 року, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 311 від 14 березня 2019 року та Кодексу систем розподілу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 310 від 14 березня 2019 року.
Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з положеннями п. 5.1.2. глави 5.1. Розділу V Правил роздрібного ринку електричної енергії, оператор системи зобов`язаний проводити не рідше одного разу на 6 місяців контрольний огляд засобів комерційного обліку споживачів відповідно до затверджених графіків.
Згідно з положеннями п. 5.1.1 глави 5.1. Розділу V вказаних Правил, оператор системи має право на безперешкодний доступ (за пред`явленням представником службового посвідчення) до електричних установок споживача для проведення технічної перевірки засобів вимірювання, контролю за рівнем споживання електричної енергії та потужності, вимірювання показників якості електричної енергії, контрольного огляду електричних мереж від межі балансової належності до точки вимірювання та/або точки обліку відповідно до умов укладених договорів, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку та умов договору, виконання інших робіт відповідно до договору.
У відповідності до положень п. 5.5.5. глави 5.2. Розділу V вказаних Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок та електропроводки, вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) відповідно до встановленого цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень, якщо це обумовлено умовами договору.
Згідно п. 6.1. глави VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії, власники вузлів обліку, а також суб`єкти (власники), які контролюють електроустановки, об`єкти або окремі елементи об`єкта, територію (приміщення), де встановлені вузли обліку (зокрема споживачі), зобов`язані забезпечити безперешкодний доступ уповноваженим представникам контролюючих органів, операторів системи, електропостачальників, ППКО, власників відповідного обладнання та інших заінтересованих сторін, які мають на це право (зокрема субспоживачів), для проведення контрольного огляду та/або технічної перевірки вузлів обліку, зчитування показів, а також отримання інформації, що зберігається в первинній базі даних лічильників електричної енергії.
Якщо протягом двох розрахункових періодів уповноважені представники ППКО/оператора системи або електропостачальника не мали доступу до вузла обліку та ЗВТ споживача, вони направляють споживачу поштою повідомлення про дату наступного відвідування чи прохання передати покази засобу обліку. Якщо після цього споживач не передав дані про кількість спожитої електричної енергії та/або не надав доступу до вузла обліку та ЗВТ, цей факт фіксується актом про недопуск. Водночас якщо недопуск до вузлів обліку та ЗВТ під час проведення їх позапланового контрольного огляду або технічної перевірки спричинений умисними діями (бездіяльністю) споживача, то такий факт фіксується актом про недопуск одразу /6.2.6. глави VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії/
Один екземпляр акта про недопуск має бути особисто вручений під підпис споживачу, ВТКО та/або стороні, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол обліку, або відправлений поштовим зв`язком рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштових відправлень /п. 6.2.7. глави VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії/
Датою отримання акта про недопуск до вузла обліку буде вважатися дата його особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). Акт про недопуск до вузла обліку може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього /п 6.2.8. . глави VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії/.
У разі відмови споживача, представника ВТКО та/або сторони, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол обліку, підписувати акт про недопуск або його відсутності в акті робиться відповідний запис. У цьому випадку акт вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про недопуск підтверджується відеозйомкою /п. 6.2.9. . глави VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії/
Складений акт про недопуск споживачем до вузла обліку є підставою для проведення відключення від електропостачання у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку, якщо протягом п`яти робочих днів від дня отримання акта про недопуск ВТКО та/або суб`єкт, який контролює об`єкт, не забезпечить представникам ППКО/електропостачальника/оператора системи доступ до свого об`єкта та електроустановок для контрольного огляду, технічної перевірки, виконання інших робіт, які передбачені цим Кодексом, або не узгодить з ними дату проведення таких робіт /п. 6.2.10. глави VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії/.
Так, з доданої до матеріалів справи копії акту про не допуск від 30.09.2020 вбачається, що представниками АТ «Харківобленерго» складено цей акт, яким засвідчено факт недопуску до електроустановок споживачем (представником споживача) ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному акті, в графі з відповідальністю за недопущення ознайомлений, один екземпляр отримав споживач (представник споживача) мається відмітка про відмову від підпису. Акт складений та підписаний представниками АТ «Харківобленерго» контролерами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_11 .
В той же час, у вказаному акті відсутнє посилання на наявну відеозйомку, якою було зафіксовано відмову споживача підписувати акт про недопуск. В судовому засіданні контролери ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_12 , які були допитані у якості свідків, показали, що акт був складений у відсутність позивача, відоозйомка не велася, незаінтересовані особи не залучалися.
Так, порядок припинення (відключення) електропостачання споживачу, у тому числі на підставі акта про не допуск визначений розділом VІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14 березня 2019 року.
Згідно п. 7.5. розділу VІІ вказаних Правил, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема, недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.
Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.
Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього.
Виходячи з викладеного, попередження про припинення постачання електроенергії складається відповідачем через п`ять днів після факту отримання споживачем акта про не допуск (у разі, якщо споживач не узгодить дату та час допуску представників відповідача до засобу обліку електричної енергії).
Відповідачем не доведено у відповідності до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України факт належного попередження позивача про відключення йому електроенергії.
Відповідачем не надано доказів, що протягом двох розрахункових періодів уповноважені представники ППКО/оператора системи або електропостачальника не мали доступу до вузла обліку та ЗВТ споживача, що вони направляли споживачу поштою повідомлення про дату наступного відвідування чи прохання передати покази засобу обліку, що позивач повідомлення отримав і не передав дані про кількість спожитої електричної енергії та/або не надав доступу до вузла обліку та ЗВТ.
Таким чином, відповідачем був порушений передбачений законодавством порядок, не доведено обставини, на які відповідач посилається, обґрунтування своїх заперечень, на думку суду підстав, для відключення позивача від електроенергії у відповідача не було, тому позовні вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача по припиненню електропостачання до будинку позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Права позивача підлягають захисту судом, а тому суд зобов`язує Акціонерне товариство «Харківобленерго» відновити постачання електричної енергії до належної ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди, яка складається з витрачених коштів на ремонт холодильника «Snaige», у ТОВ «Бонус» в м. Дніпропетровськ, під час якого було проведено заміну холодильного компресора АССАА95 1500 гривень, заміну термостату ТАМ133 350 гривень, суд зазначає на таке.
В обґрунтування позовних вимог позивач надав акт № б/н прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05.01.2021, укладеного між виконавцем ТОВ «Бонус» та замовником ОСОБА_1 , згідно якого виконавець виконав роботи (надав послуги) згідно договору № б/н з ремонту холодильника «Snaige» (заміна холодильного компресора АССАА95) ціна 1500 гривень, заміна термостату ТАМ133, ціна 350 гривень /а.с.70/.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Суд звертає увагу на те, що відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Однак, у відповідності до вимог ст. 77-81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами причинного зв`язку між протиправною поведінкою АТ «Харківобленерго» та шкодою завданою позивачу. Висновку експерта, що поломка холодильника відбулася внаслідок відключення квартири від мережі електропостачання, суду надано не було. Також, суду не було надано документів, актів, з того приводу, що холодильник, до відключення квартири від електропостачання, експлуатувався за адресою: АДРЕСА_1 , та був у робочому стані.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає на таке.
Позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, щодо незаконного та безпідставного відключення квартири позивача від електропостачання, у зв`язку з чим з 30.09.2020 по даний час, не може проживати у себе вдома, змушений винаймати квартиру, нести додаткові витрати.
Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.
У ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
У до ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 1 та 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно абз. 2 п. 5 Постанови № 4, відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду. Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди.
Згідно роз`яснень, даних у п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до змісту ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Рішення ЄСПЛ є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
При встановленні факту моральної шкоди суд керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ.
Як визначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства" (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI) моральна шкода, з огляду на її природу, не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування, з урахуванням практики ЄСПЛ, повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та ЄСПЛ з України.
При визнанні розміру моральної шкоди, яка заподіяна ОСОБА_1 , суд враховує характер правопорушення та ступінь вини АТ «Харківобленерго», глибину та рівень фізичних і душевних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових витрат на винаймання житла, додаткових зусиль для організації свого життя, часу та зусиль, вчинених ним для відновлення порушеного права.
Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідач витрат на правничу допомогу, суд доходить до такого.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Між позивачем та адвокатом Бусуєк Л.А. 02.04.2021 укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно пункту 1.3. Договору, послуги адвоката сплачуються адвокатським гонораром у розмірі 6000 гривень /а.с.40/.
Відповідно до платіжного документі від 07.07.2021, позивачем ОСОБА_1 було сплачено за договором про надання правничої допомоги 6000 гривень /а.с.41/.
Згідно ч. 6 ст. 137 УПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником відповідача в судовому засіданні не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи вище викладене, суд вважає достатньою та обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень, що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати за надання професійної правничої допомоги.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки позивач в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, та судом задоволені позовні вимоги в частині визнання дій Акціонерного товариства «Харківобленерго» щодо відключення від електропостачання квартири позивача протиправними, та стягнення моральної шкоди, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового та майнового характеру у розмірі в сумі 1816 гривень 00 копійок.
Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 89, 206, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати дії Акціонерного товариства «Харківобленерго» по відключення від електропостачання квартири ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 протиправними.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Харківобленерго» відновити постачання електричної енергії до належної ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 /дві тисячі/ гривень 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 /шість тисяч/ гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 1816 /одна тисяча вісімсот шістнадцять/ гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
Повний текст рішення виготовлено 02.12.2021.
Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ