ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9181/21 Справа № 932/5872/20 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Міськзеленбуд» Дніпровської міської ради про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, у якому прохав стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 221 708 грн. 86 коп., на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., а також судові витрати по справі, які складаються з 2317 грн. 09 коп. судового збору та 3000 грн. витрат на підготовку експертного висновку за замовленням сторони.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Lancer», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , право користування яким належить також ОСОБА_2 . 24.02.2020 року під час користування транспортним засобом ОСОБА_2 , о 17 год. 40 хв. біля будинку АДРЕСА_1 його автомобіль було пошкоджено внаслідок падіння на нього дерева. Це дерево було розташоване поблизу ділянки закруглення вул. Феодосіївської, на ділянці між пр. Гагаріна, місцем сходження вул. Полігонної, Гусенка та Писаржевського. Земельна ділянка, на якій було розташовано дерево, згідно із відомостями кадастрової карти, знаходиться у комунальній власності. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 25.02.2015 року по справі № 6-14цс15, багаторічні насадження не можуть розглядатись, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Отже, дерево, падінням якого позивачу завдано матеріальної шкоди, є власністю територіальної громади м. Дніпра. З метою встановлення розміру завданої йому шкоди, позивач замовив експертне дослідження автотоварознавця та повідомленням від 02.03.2020 року запросив представників відповідача, КП «Міськзеленбуд» Дніпровської міської ради для участі у проведенні огляду транспортного засобу 10.03.2020 року. Висновком експерта автотоварознавця № 7379 від 17.03.2020 року встановлено, що розмір завданої позивачу майнової шкоди складає 221 708 грн. 86 коп. Вартість проведення експертного дослідження за замовленням позивача склала 3 000 грн. Отже, внаслідок неналежного утримання відповідачем свого майна у порушення низки норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 322 ЦК України, йому завдано матеріальний збиток на суму 221 708 грн. 86 коп., а також моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн. У зв`язку з тим, що в досудовому порядку врегулювати питання відшкодування завданої матеріальної шкоди не виявилось можливим через те, що відповідач визначив відповідний порядок відшкодування шкоди, прийнявши нормативний акт, що має на меті зменшення розміру відшкодування шкоди потерпілим від пошкодження майна елементами благоустрою особам, а також тому, що цей нормативний акт не має часових обмежень при вирішенні питання про відшкодування шкоди, звернувся до суду з цим позовом (а.с.2-15).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Міськзеленбуд» Дніпровської міської ради про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 221708 грн. 86 коп., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп., витрати на підготовку експертного висновку у розмірі 3000 грн. 00 коп., а всього 226708 грн. 86 коп. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2267 грн. 08 коп. (а.с.198-205).

Не погодившись із рішенням суду, Дніпровська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю (а.с.215-220).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що позивач є власником транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Lancer», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , право користування яким належить також ОСОБА_2 .

24.02.2020 року близько 17 год. 40 хв. біля будинку № 2 по вул. Феодосіївській у м. Дніпрі на автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Lancer», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , впало дерево, внаслідок чого майно позивача зазначало механічних пошкоджень, а саме: деформація даху, кришки багажнику, розбиття задньої лівої фари, заднього скла, деформація лівого бокового дзеркала заднього огляду, пошкоджені ліві задні та передні двері, заднє праве крило. Факт падіння дерева та отриманих автомобілем пошкоджень зафіксовані протоколом огляду місця події від 24.02.2020 року, складеному о 19 год. 20 хв. слідчим Соборного СВ ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області Гришаєвим П.М. за усною заявою ОСОБА_2 від 24.02.2020 року про вчинення злочину, прийняття якої підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення чи таке, що готується. З протоколу огляду місця події також вбачається, що ця слідча дія провадилась у складних погодних умовах, зумовлених поривами вітру зі снігом. Оглядом зафіксовано те, що дерево, яке впало на автівку позивача, за зовнішніми ознаками мало аварійний стан, оскільки при паданні вирвалось з коренем, який мав сліди тліну. Крім іншого, падіння дерева зафіксовано позивачем на фотознімку.

02.03.2020 року позивач повідомив міську раду про проведення огляду його автомобіля 10.03.2020 року за адресою: м. Дніпро, вул. Космічна, 27-д та запропонував направити представника для участі в огляді.

02.03.2020 року позивач повідомив КП «Міськзеленбуд» ДМР про проведення огляду його автомобіля 10.03.2020 року за адресою: м. Дніпро, вул. Космічна, 27-д та запропонував направити представника для участі в огляді.

Відповідно до висновку експерта автотоварознавця Крутінь В.І. за № 7379 від 17.03.2020 року, 10.03.2020 року ним, у присутності власника, проведено огляд транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Lancer», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановлено, що автомобіль має пошкодження, які унеможливлюють його експлуатацію до проведення відновлювального ремонту. Ринкова вартість автомобіля, що є вартістю матеріального збитку, складає за підрахунком експерта 204 589 грн. 28 коп., тоді як вартість відновлювального ремонту становить 221 708 грн. 86 коп. Додатком до висновку експерта є фототаблиця пошкоджень автомобіля позивача, яка підтверджує, що за характером ушкоджень відповідних частин автомобіля останні могли утворитись внаслідок падіння на транспортний засіб дерева.

Вартість проведення експертного дослідження з метою визначення розміру матеріального збитку за замовленням позивача склала 3 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7379 від 10.03.2020 року.

17.04.2020 року позивач надіслав до Дніпровської міської ради претензію про відшкодування йому шкоди, завданої падінням дерева, яка листом від 04.05.2020 року Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради залишена без розгляду з посиланням на її невідповідність Порядку відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 90/31 від 25.04.2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що для відновлення становища, що існувало до порушення права власності позивача пошкодженням належного йому майна, відшкодувати майнову шкоду за ринковою вартістю автомобіля недостатньо, оскільки відновлювальний ремонт коштує більше. Позивач має право розраховувати на відновлення первісного стану його речі, без відновлювального ремонту позбавлений можливості експлуатувати майно, тому в цій частині його позовні вимоги є обґрунтованими. Частково задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що сума, яка визначена позивачем є завищеною.

В частині незадоволених позовних вимог рішення сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не ревізується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має конституційне право на судовий засіб захисту.

До засад цивільного законодавства, відповідно до вимог ст. 3 ЦК України, відноситься свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність і розумність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Нормою ст. 16 ЦПК України визначено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі 1-2/2002 від 09.07.2002 року, положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Рішенням Дніпровської міської ради № 90/31 від 25.04.2018 року затверджено Порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, який визначає механізм добровільного відшкодування Дніпровською міською радою матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами. Відшкодування шкоди проводиться з метою добровільного досудового врегулювання спорів, запровадження процесу утримання об`єктів благоустрою міста в стані, придатному до використання, а також такому, що приведе до зменшення кількості випадків спричинення шкоди особам та їх майну, зменшення розміру шкоди, заподіяної майну осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, яка підлягає відшкодуванню, зміцнення довіри до органів місцевого самоврядування. Для відшкодування шкоди особа, майну якої заподіяно шкоду, звертається до міської ради протягом 30 календарних днів з дня заподіяння шкоди. Право на відшкодування шкоди мають фізичні особи, місце проживання або перебування яких зареєстровано у місті Дніпрі, та юридичні особи, які зареєстровані та знаходяться/ведуть господарську діяльність у місті Дніпрі. Питання відшкодування шкоди розглядається комісією, яка створюється розпорядженням міського голови. Відповідно до умов, визначених у протоколі комісії, між міською радою, особою та балансоутримувачем об`єкта благоустрою комунальної власності та його елементів укладається договір про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами за примірною формою (додаток 2), який набирає чинності з моменту затвердження виконавчим комітетом міської ради. Від міської ради договір підписує міський голова або уповноважена особа. Метою укладення договору є зменшення розміру шкоди, заподіяної майну осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, яка підлягає відшкодуванню. На підставі протоколу комісії департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради готується проект рішення виконавчого комітету міської ради щодо виплати матеріальної шкоди та затвердження договору. Підставою для здійснення виплати є рішення виконавчого комітету міської ради щодо виплати матеріальної шкоди та затвердження договору. Відшкодування шкоди здійснюється за рахунок коштів міського бюджету у межах асигнувань, передбачених Програмою реформування та розвитку комунального господарства міста Дніпра на 2016 - 2020 роки, затвердженою рішенням міської ради від 30.03.2016 №17/5.

Наведені вище норми права свідчать про те, що характер спірних правовідносин не зобов`язує позивача звертатись в обов`язковому порядку до інституту досудового врегулювання спору. Покликання відповідача на недотримання позивачем порядку відшкодування шкоди є неприйнятними, оскільки право позивача не звернення до суду з позовом про захист цивільного права не може бути обмежено прийняттям органом місцевого самоврядування власного нормативного акту, дія якого поширюється на невизначене коло осіб мешканців м. Дніпра.

Судом першої інстанції правильно враховано, що доводи відповідача є нічим іншим, як способом уникнути цивільної відповідальності за завдану позивачу майнову шкоду у будь-який спосіб, на що також вказує і решта покликань відповідача. Так, відповідач, не визнаючи ні події, за якої було завдано шкоди, ні власної відповідальності за завдану шкоду, у зв`язку з тим, що ним утворено неназваний ним у відзиві виконавчий орган, метою діяльності якого є утримання елементів благоустрою міста, а також тому, що дерева по АДРЕСА_1 на балансі міської ради не перебувають, наполягає на зверненні позивача до міської ради з заявою та іншими документами, визначеними згаданим Порядком відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, що при викладених обставинах є цілком безперспективним кроком з боку позивача, не здатним призвести до відновлення права. Більш того, у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні представниця міської ради виснувала, що міська рада не може відповідати за завдану майну позивача шкоду, оскільки таку відповідальність має нести виключно балансоутримувач зелених насаджень, якого в ході розгляду цієї справи не встановлено. В цей же час, затверджений міською радою Порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами спростовує доводи відповідача щодо меж цивільної відповідальності, оскільки передбачає відшкодування шкоди власникам майна, пошкодженого об`єктами та елементами благоустрою міста за рахунок міського бюджету, а не з фонду відповідного виконавчого органу, відповідального за благоустрій міста. Суд враховує, що при таких запереченнях міської ради, виснуваних фактично на тому, що дерево ні у кого на балансі не перебувало, трьохсторонній договір, передбачений Порядком відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами (сторонами якого є міська рада, власник пошкодженого майна та балансоутримувач об`єкта благоустрою комунальної власності та його елементів), укладений бути не може.

З урахуванням зазначеного у суду наявна повна юрисдикція на вирішення цього спору.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до вимог ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Статтею 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до вимог ст.ст. 125. 126 Земельного кодексу України, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст.373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідачами не спростовано ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді, того факту, що земельна ділянка, на якій знаходилось дерево, падінням якого завдано шкоди майну позивача, перебуває у комунальній власності територіальної громади. Доказів того, що земельна ділянка передавалась у користування інших осіб суду також не представлено. Суду не представлено доказів того, що зелені насадження поруч з будинком АДРЕСА_2 , передавались на баланс утвореним міською радою виконавчим органам, або на баланс об`єднанню співвласників багатоквартирного житлового будинку.

Згідно з вимогами підпункту 7 п. а ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Статтею 60 цього Закону визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами ст.ст.1,13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до об`єктів благоустрою відносяться парки, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, шляхи, площі, майдани, набережні, прибудинкові території, пляжі, кладовища, рекреаційні, оздоровчі, навчальні, спортивні, історико-культурні об`єкти, об`єкти промисловості, комунально-складські та інші об`єкти у межах населеного пункту. Елементами благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях (п.2 ч.1 ст.21 Закону).

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Частиною 3 ст.28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.2.1,5.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року №105, на конкурсних засадах державними або місцевими органами влади призначаються підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства та є їх балансоутримувачами. Згідно п.5.5 Правил, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Відповідно до п.5.8 Правил, догляд за зеленими насадженнями на вулицях, площах, бульварах, майданах повинен проводитися спеціалізованими підприємствами, організаціями зеленого господарства, які укомплектовані спеціальною технікою та механізмами, кваліфікованими спеціалістами, на умовах договору з балансоутримувачем. Відповідно до розділу 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. При загальному огляді обстежуються усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.

Згідно п.5.2 Положення про систему моніторингу зелених насаджень у містах і селищах міського типу України, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 04.08.2008 року №240, з метою контролю за станом зелених насаджень міст та селищ міського типу балансоутримувач об`єкта благоустрою зеленого господарства здійснює їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. Під час загального огляду обстежують усі елементи, а під час часткового - лише окремі елементи об`єктів благоустрою зеленого господарства. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.

Відповідно до Статуту КП «Міськзеленбуд» ДМР, метою діяльності підприємства є: виконання робіт з озеленення, благоустрою, утримання, видалення, відновлення зелених насаджень тощо; надання послуг з догляду та виконання робіт з поточного та капітального ремонту зелених насаджень за договорами з державними установами за рахунок бюджетних асигнувань та з підприємствами інших форм власності; будівництво на підрядних та субпідрядних засадах нових об`єктів озеленення; організація робіт та послуг щодо захисту зелених насаджень; створення автоматизованого реєстру зелених насаджень; надання послуг та виконання робіт, пов`язаних зі створенням та веденням реєстру, кадастру зелених насаджень; виконання робіт (надання послуг) з обслуговування бази даних реєстру, кадастру зелених насаджень, ведення моніторингу; надання інформації, даних, відомостей, схем, довідок, витягів, інших матеріалів та документації органам державної влади, органам місцевого самоврядування, фізичним особам і юридичним особам незалежно від форм власності з реєстру, кадастру зелених насаджень; виконання робіт та надання послуг щодо проведення та ведення обліку зелених насаджень на території міста; виконання робіт з обстеження зелених насаджень на території міста, визначення їх якісних та кількісних характеристик; виконання робіт з інвентаризації об`єктів зеленого господарства; виконання робіт з визначення загальної площі, зайнятої об`єктами зеленого господарства, у тому числі деревами, чагарниками, квітниками, газонами, стежками тощо; визначення кількості дерев і чагарників за видами насаджень, породами, віком, діаметром стовбурів дерев та стану їхнього утримання; визначення вартості об`єкта загалом і його окремих ділянок; складання інвентаризаційних планів на об`єкти зеленого господарства; складання паспортів на об`єкти благоустрою зеленого господарства; підготовка актів обстеження зелених насаджень, визначення якісного стану зелених насаджень, нарахування відновної вартості на зелені насаджені та інші об`єкти благоустрою; складання та ведення реєстру зелених насаджень міста Дніпро; розроблення та впровадження заходів щодо реконструкції об`єктів благоустрою зеленого господарства; розробка програм та заходів розвитку зелених зон міста; виконання науково-дослідних робіт у сфері зеленого господарства; розробка проектів видалення (знесення, знищення) та відновлення (відтворення) зелених насаджень, проектів реконструкції парків, скверів, зелених зон тощо, проектів благоустрою та ландшафтного дизайну. Майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпра та закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Власником підприємства є територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та уповноваженого органу.

Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради згідно з рішенням міської ради від 16.03.2016 № 7/3 «Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» (із змінами та доповненнями). Відповідно до Положення, Департамент є головним розпорядником коштів міського бюджету та замовником на виконання робіт відповідно до завдань Департаменту. Метою діяльності Департаменту є: здійснення заходів щодо формування зовнішнього вигляду території міста, надання йому естетично-привабливого вигляду, поліпшення умов проживання мешканців міста шляхом будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту, утримання об`єктів благоустрою, соціально-культурного призначення та інфраструктури міста; забезпечення комплексного розвитку благоустрою та інфраструктури міста для задоволення потреб населення у комунальних послугах та організації роботи з підвищення ефективності їх надання. Основними завданнями Департаменту є, зокрема, організація управління об`єктами благоустрою та інфраструктури комунальної власності територіальної громади міста. До функцій Департаменту відноситься організація виконання показників соціально-економічного і культурного розвитку міста в напрямках капітального будівництва та реконструкції об`єктів благоустрою, інфраструктури і соціально-культурного призначення; організація за рахунок бюджетних коштів капітального та поточного ремонту та утримання об`єктів благоустрою міста; здійснення контролю за станом та відновленням елементів благоустрою міста; організація, координація та контроль ведення робіт з благоустрою території міста: поточного утримання вулиць, доріг, парків, малих архітектурних споруд, міських кладовищ, капітального та поточного ремонту доріг і парків, зовнішнього освітлення, санітарної очистки території міста, зелених насаджень (надання ордерів на видалення), поховань невідомих, безрідних громадян, перевезень померлих громадян до ОКЗ «Бюро СМЕ», оцінювання стану справ на цій ділянці роботи, здійснення аналітичних та контрольних операцій.

З наведених вище норм та встановлених судом фактичних обставин справи випливає, що відповідачами неналежно здійснюється законодавча функція з організації благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень, оскільки до цього часу не проведено інвентаризації зелених насаджень та не складено передавального акту зелених насаджень міста на баланс утвореного міською радою комунального підприємства КП «Міськзеленбуд» ДМР, наслідком чого є не тільки неналежне утримання зелених насаджень, їх занедбання та створення загрози майну, здоров`ю та життю мешканців міста, але й створення штучних умов для уникнення міською радою та її виконавчими органами відповідальності за таку бездіяльність.

В цей же час, і норми ЦК України, і норми Закону України «Про благоустрій населених пунктів», і норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», дають підстави стверджувати, що відповідальність за шкоду, завдану майну особи падінням дерева, що зростало на землях комунальної форми власності, несе міська рада, яка уособлює територіальну громаду, що, в свою чергу, є власником земельної ділянки, частиною якої є зелені насадження. Такий висновок повністю узгоджується з нормою ст. 322 ЦК України, яка покладає тягар утримання майна на власника.

Встановлені судом фактичні обставини справи, заперечення відповідачем відповідальності за зелені насадження по вул. Феодосіївській у м. Дніпрі без будь-яких доказів щодо належної особи власника чи їх балансоутримувача, свідчать про безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідачів (недоглядом зелених насаджень) і подією у вигляді падіння дерева на автівку позивача. При цьому суд враховує і те, що на автівку позивача впала внаслідок пориву вітру не гілка, а дерево в цілому, коренева система опинилась назовні, що є додатковим свідченням прояву бездіяльності відповідачем.

Таким чином, оскільки дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, тобто його власником є територіальна громада міста, дерево у відповідності до вимог ч. 5 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» не перебувало на балансовому обліку, в той час як організація роботи з цього питання покладена законодавцем на органами місцевого самоврядування, які повинні діяти згідно із вимогами ст. 19 Конституції України, суд приходить до висновку, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу шкоди слід покласти саме на Дніпровську міську раду, до відання виконавчого органу якої в силу пп.7 п.«а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення та яким не було належним чином забезпечено організацію роботу з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року по справі № 200/22129/16-ц.

Підстави для покладення матеріальної відповідальності на виконавчий орган суд не вбачає, оскільки Департамент є лише розпорядником коштів місцевого бюджету; не є власником майна, через неналежне утримання якого завдано шкоду; міська рада, затверджуючи Порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, сама визнала необхідність відшкодування шкоди не з доходів господарюючого суб`єкта КП «Міськзеленбуд», а за рахунок міського бюджету.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення саме на Дніпровську міську раду обов`язку по відшкодуванню заподіяної позивачу шкоди, оскільки дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста, дані з приводу того, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебуває на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації відсутні, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування.

Приведені відповідачем інші доводи в апеляційній скарзі про те, що суд не дав належної оцінки обставинам справи, про невірне застосування судом норм матеріального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: