Справа пр. № 2/756/5446/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шлапака Р.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник третьої особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому засіданні у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 вказувала, що вони з відповідачем мешкають окремо, їхня малолітня донька проживає з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 , у якій створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини.

Позивач стверджувала, що вона має стабільний дохід, який дозволяє їй забезпечити матеріальні потреби дитини.

З цих підстав ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 з нею.

Відповідач відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не подав.

Третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації пояснень щодо позову ОСОБА_1 до суду подала.

У підготовчому засіданні відповідач подав заяву про визнання позову. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року прийнято визнання позову відповідачем.

У зв`язку з цим на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України судом ухвалено розглянути справу по суті у підготовчому засіданні.

Позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечував.

Третя особа вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з її матір`ю.

Заслухавши вступні слова сторін, представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

12 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1137.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_5 (а. с. 10).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року у справі № 756/13244/20 шлюб між сторонами справи було розірвано (а. с. 5).

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5 мешкає з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 .

Нормою ч. 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Малолітня ОСОБА_5 не досягла десяти років, її батьки мешкають окремо, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що сторони справи дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх донька (наприклад, між сторонами укладено договір про визначення місця проживання дитини).

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить з таких обставин.

Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Зважаючи на вік дитини, ураховуючи те, що участь малолітньої ОСОБА_5 у розгляді справи про визначення її місця проживання може негативно позначитись на її психоемоційному стані, а тому, виходячи з інтересів дитини, суд не викликав її для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішує спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визначення місця проживання їх сина доньки виключно на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Матеріалами справи засвідчується, що позивачем у квартирі АДРЕСА_1 створені усі умови, що необхідні для проживання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_5 , матір дитини працевлаштована та отримує заробітну плату у розмірі, що дозволяє їй забезпечити матеріальні потреби дитини. ОСОБА_5 навчається у спеціалізованій школі № 16 м. Оболонського району м. Києва, відвідує гурток сучасних танців.

Ураховуючи сталі соціальні зв`язки, які склались у малолітньої ОСОБА_5 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , її психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе її переїзд у випадку визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком, суд вважає, що визначення місця проживання доньки з матір`ю ОСОБА_1 на сьогодні максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини.

За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.

П. 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація у висновку від 15 листопада 2021 року за № 104-9608 урахувала обставини, передбачені Порядком, та вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

У суду немає підстав вважати, що указаний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 . Водночас суд визначає місце проживання дитини за конкретною адресою: АДРЕСА_2 , що унеможливить маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не матиме змоги брати участь у її вихованні (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, сформульованій у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17, та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання не зареєстроване; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 01 грудня 2021 року.