ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Херсон

номер справи № 766/9132/20

провадження № 22-ц/819/133/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Рядчої Т.І. від 20 жовтня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.05.2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим станом на 27.05.2020 року утворилась заборгованість в сумі 24612,94 грн.

Посилаючись на наведене, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC7 від 10.05.2019 року у розмірі 24612,94 грн. станом на 27.05.2020 року, яка складається з: 14982,93 грн. - заборгованості за кредитом, 9630,01 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням суду від 20 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем порушення його прав.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду, зазначаючи, що відповідач підписав анкету-заяву, а отже взяв на себе зобов`язання виконувати Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, знайомитися з усіма Умовами договору та взяв на себе обов`язок в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

Банк зазначив, що ОСОБА_1 користувався кредитом, а відтак погодився з усіма його умовами.

Апелянт наголосив на необхідності стягнення на його користь тіла кредиту та процентів за користування коштами, а якщо суд не визнає, що між сторонами було погоджено процентну ставку, то суд мав застосувати положення ст. 1048 ч.1 ЦК України, тобто стягнути проценти у розмірі облікової ставки НБУ.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

В процесі розгляду справи суд першої інстанції встановив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», яка підписана сторонами, 10.05.2019 року відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ «Акцент-Банк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», яка підписана сторонами; паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.

Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту.

Разом з тим, суд першої інстанції, пославшись на норми ст. 12, 13, 81 ЦПК України щодо доказування, збирання доказів та їх оцінку, залишив поза увагою інші положення процесуального закону, які полягають у тому, що вирішення цивільних справ здійснюється з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а задля дотримання цього суд керується в тому числі нормами п. 5 ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України щодо роз`яснення учасникам справи наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, які мають бути роз`ясненні і у випадку неявки шляхом направлення учасникам справи відповідних роз`яснень.

З матеріалів справи вбачається, що у анкеті - заяві позичальника від 10 травня 2019 року, підписаній сторонами: представником Акціонерного товариства «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , останній звернувся до банку з заявою про отримання кредитних коштів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника від 10 травня 2019 року, підписаній відповідачем відсутня умова договору про встановлення базової процентної ставки по кредитному ліміту. Крім того паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» від 10.05.2019 , який має підпис уповноваженої особи кредитодавя, не містить підпису споживача, відповідача у справі /а.с. 5, зв.с.- 6/.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 травня 2019 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в А-Банку, як невід`ємної частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 травня 2019 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (11 червня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк не довів, що саме надані Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами в обумовленому позивачем розмірі.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року в справі № 658/4229/18 (провадження № 61-9102св19).

Судом апеляційної інстанції прийнятий доданий банком до апеляційної скарги доказ: виписка по рахунку за період з 10.05.2019 року по 26.11.2020 року, оскільки суд першої інстанції розглянув справу без виклику сторін та без роз`яснення ст. 12 ЦПК України; зазначена виписка по рахунку у спірних правовідносинах з урахуванням наданого банком до позову розрахунку заборгованості має істотне значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаною відповідачем 10.05.2019 року, розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви та виписки по рахунку за період з 10.05.2019 року по 26.11.2020 року вбачається, що відповідач отримав від банку кредитні кошти, які активно використовував /а.с. 4, 5, 49/.

Сукупний аналіз цих доказів свідчить, що відповідачем отримано від банку кредитні кошти, які він використав в сумі 16 660 грн. 37 коп. та погашення (повернення), яких здійснив в сумі 2300 грн (26.05.2019 та 16.07.2019). Отже, неповернута банку сума коштів складає 14360 грн. 37 коп.

Проте, як вбачається з наведених документів, банком нарахована сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14 982 грн. 93 коп. Перевірка різниці в сумі заборгованості по тілу кредиту свідчить, що банком, 01.07.2019 року, до заборгованості по тілу кредиту врахована сума 622 грн. 56 коп., яка була списана банком з картки як нараховані відсотки /а.с.50/.

Недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону призвело до помилкового висновку про недоведеність банком суми заборгованості по кредитних коштах, які отримані позичальником.

Не встановлення сторонами строку повернення кредитних коштів, є підставою для застосування ч. 3 ст. 530 ЦК України.

Таким чином заборгованість за неповернутою сумою тілу кредиту складає 14360 грн. 37 коп., а тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту є частково обґрунтованими.

При цьому необхідно враховувати, що відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За приписами статей 215, 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, не забезпечивши дотримання письмової форми правочину при укладенні із ОСОБА_1 договору, що має ознаки кредитного, банк несе ризик настання правових наслідків недійсності правочину, а отже підстави нарахування відсотків за договірними відносинами відсутні за вищенаведених обставин, а з вимогами про їх нарахування відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України банк не звертався, доводи апеляційної скарги, щодо наявності підстав для нарахування та стягнення відсотків в сумі 9 630,01 грн. є безпідставними.

Таким чином, заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року в частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню частково, а саме в сумі заборгованості за тілом кредиту - 14360 грн. 37 коп. В іншій частині це ж рішення суду підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позову в сумі 1 238, 92 грн. та апеляційної скарги в сумі 1858 грн.37 коп., а всього 3097 грн. 29 коп.

На підставі викладеного, ст. 1054 ЦК України, керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року в частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 10.05.2019 року за тілом кредиту, станом на 27.05.2020 року, в сумі 14360 грн. 37 коп.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 3097 грн. 29 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Суддя І.В. Склярська