ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 646/3036/20-ц

провадження № 22ц/818/437/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретарів - Колосовської А.Р., Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 , представниця заявниці ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2020 року в складі судді Єжова В.А.

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що з 02 липня 2010 року вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначила, що під час спільного проживання ОСОБА_3 систематично у стані алкогольного сп`яніння вчиняв психологічне та фізичне насильство над нею, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, завдавав тілесних ушкоджень, що відбувалося на очах у малолітніх дітей. Після розлучення ОСОБА_3 на деякий період перестав проживати разом із нею. Проте, нещодавно знов почав жити за адресою: АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_3 міститься в реєстрі боржників за аліментами.

Вказала, що на підставі неодноразових звернень до поліції відносно вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_3 Основ`янським відділом поліції ГУНП в Харківській області складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП. Проте, в результаті закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності справу № 646/7454/19 закрито. У вказаній справі малолітній ОСОБА_5 був свідком вчинення домашнього насильства та давав свідчення щодо дій свого батька.

Посилалася на те, що за останній рік вона зверталася до Червонозаводського ВП ГУНП декілька разів з заявами про вчинення домашнього насильства. Проте, відомості до ЄРДР добровільно не вносилися. 15 грудня 2019 року вона зверталася до суду про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР. За справами № 646/6536/19 від 18 листопада 2019 року та № 646/4658/19 від 05 вересня 2019 року її скарги задоволено, зобов`язано Основ`янський відділ поліції ГУНП в Харківській області внести відомості до ЄРДР, однак з неодноразовими зверненнями до відділу поліції задля отримання витягу з ЄРДР, відповідь чи витяг так і не надходили.

Зазначила, що за час сімейних чвар, які були у присутності адвокатів, співробітників поліції, а також малолітньої дитини ОСОБА_4 співробітниками поліції викликано їй швидку медичну допомогу, яка, прибувши за місцем виклику, констатувала факт спричинення їй тілесних ушкоджень. Її направлено до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова та видано висновок про наявність тілесних ушкоджень, а саме: забій м`яких тканин обличчя, забій нижньої щелепи. Після доставлення її додому їй стало відомо, що ОСОБА_3 мав сильні галюцинації, марив, зазначив, що має на меті покінчити життя самогубством.

Вказала, що працівниками патрульної поліції викликано швидку спеціалізовану психіатричну бригаду Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, яка прибула для обстеження та надання допомоги ОСОБА_3

12 травня 2020 року вона звернулася за медичною допомогою до КЗОЗ Харківське бюро судово-медичної експертизи, де за результатами обстеження надано висновок, у якому зазначено діагноз: забій м`яких тканин лобної ділянки, обличчя, забої м`яких тканин передньої черевної стінки, забій нижньої щелепи. Висновком встановлено, що їй було завдано легких тілесних ушкоджень.

Вважала, що вона є особою, яка систематично зазнає домашнього насильства. Вона разом з дітьми неодноразово намагалися змінити місце проживання, зняти окреме житло. Проте, ОСОБА_3 неодноразово зазначав, що не дасть їй можливості змінити місце проживання, погрожував фізичною розправою, якщо вона змінить місце проживання, а також погрожував викрасти дітей. Періодично, змінюючи настрій, ОСОБА_3 навпаки намагався її та малолітніх дітей виганяти з квартири, викрадав їх речі, завдавав шкоди майну.

Посилалася на те, що обмежувальний припис необхідний також для того, щоб надати час оговтатися родині від стресу, перестати боятися за своє життя та здоров`я, надати можливість пояснити дітям про те, що вони в безпеці, що їм та їхній матері нічого не загрожує. Вказаний час також необхідний малолітнім дітям, щоб вони заспокоїлися та відчули контраст із проживанням без агресивного батька, який несе розлад та агресію у родину, не даючи можливості малолітнім дітям жити та розвиватися у спокійній атмосфері, доброзичливій родині з належними культурними та етичними цінностями.

Вказала, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, оскільки сімейне насилля у її сім`ї є систематичним явищем, і має бути припинено.

Стверджувала, що багаточисленні звернення до правоохоронних органів не надають ефективного захисту її порушеного права та прав малолітніх дітей, а також вони не зупиняють сімейного насилля у сім`ї.

Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його права, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці її проживання та дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань у 100 м до місця її проживання та дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; обмежити ОСОБА_3 спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , шляхом заборони спілкування з дітьми без присутності уповноваженого представника Служби у справах дітей Основ`янського району м Харкова строком на 6 місяців.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати повністю, ухвалити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не врахував, що надані нею документи та матеріали були достатнім підтвердженням вчинення щодо неї дій, які є домашнім насильством з боку ОСОБА_3 . Зазначила, що неналежний хід кримінального провадження щодо її заяв не перебуває у зв`язку з волею заявниці, а є наслідком нехтування органами досудового розслідування своїми обов`язками. Вказала, що вона мала характерні ознаки домашнього насильства, а саме забої (синці) на задній поверхні лівого плеча у нижній треті, у ділянці правої ліктьової ямки, забої лобної ділянки обличчя тощо, що свідчить про пов`язаність цих ушкоджень з фізичним домашнім насильством. Зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено суддею, який підлягав відводу внаслідок того, що є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, а саме є його упереджене ставлення до заявниці та несприйняття домашнього насильства як явища, яке ставить суспільну небезпеку, толерування домашнього насильства. Вказала, що суд не врахував, що сексуальне насильство передбачає ряд альтернативних діянь, які самостійно становлять сексуальне насильство, одним із них є інші порушення проти статевої свободи, в тому числі, вплив на реалізацію особою її поведінки у сфері свого сексуального життя.

07 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вважав, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а судове рішення законним. При цьому посилався на те, що наприкінці 2018 року ОСОБА_1 мала намір виїхати з квартири його матері, в якій проживають та зареєстровані він, ОСОБА_1 та діти. Однак, навесні 2019 року вона категорично відмовилася виїжджати та наполягала на тому, щоб він переоформив на неї квартиру, підписав договір щодо аліментів. ОСОБА_3 їй відмовив, оскільки квартира не є його власністю. Вказав, що будь які спроби домовитися з ОСОБА_1 щодо добровільного поділу майна, встановлення порядку догляду, участі у вихованні дітей нею ігноруються. Після його відмови щодо переоформлення квартири вона почала провокувати його на безпричинні конфлікти з будь яких питань, спонукала дітей брати участь у цих конфліктах, висловлювати погрози фізичною розправою на його адресу з боку третіх осіб, безперервно та безпідставно викликати поліцію з підстав нібито скоєння з його боку щодо неї та дітей домашнього насильства, завдання їй тілесних ушкоджень, примушувала сина разом з нею ходити до слідчих органів, до суду для надання пояснень, що він є соціально небезпечною особою. Все це вона робила з метою заволодіння житлом. Вказав, що будь яких судових рішень щодо притягнення його до адміністративної, кримінальної відповідальності, обвинувальних вироків немає. Зазначив, що його колишня дружина протягом спільного життя неодноразово приходила додому вранці у стані похмілля, вчиняла скандали, била посуд, намагалася вчинити бійки, спричиняла йому тілесні ушкодження як руками, так і предметами кухонного обладнання, стверджувала, що позбавить його адвокатського свідоцтва та відбере квартиру. Зазначив, що на даний час буде вирішуватися питання щодо виселення ОСОБА_1 у судовому порядку з квартири, буде порушено питання щодо встановлення проживання дітей разом з ним.

Для підтвердження своїх заперечень ОСОБА_3 надано повторну вимогу власниці квартири ОСОБА_6 щодо негайного звільнення ОСОБА_1 цієї квартири та повідомлено її про звернення до правоохоронних органів, обмеження її до квартири та заміну вхідних замків, притримання її речей до моменту погашення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 50% та передання її речей на відповідальне та платне зберігання третій особі. Також, ОСОБА_3 надано заяву до Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області щодо порушення відносно ОСОБА_1 кримінального провадження за статтею 189 КК України та договір найму житлового приміщення від 01 серпня 2020 року між ним та його матір`ю ОСОБА_6 , яка є власницею квартири.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що заявницею не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства щодо неї та дітей у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків насильства у майбутньому.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 02 липня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року розірвано, та від якого сторони мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15,16,17, 22-23).

Квартира АДРЕСА_2 , в якій проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ОСОБА_4 , належить матері ОСОБА_3 - ОСОБА_6 (а.с.11,12-13,76-77).

За розрахунком заборгованості за аліментами, як вбачається з виконавчого листа № 646/5369/18 від 20 серпня 2019 року, за період з 31 липня 2019 року по 30 квітня 2020 року загальна сума боргу ОСОБА_3 станом на 30 квітня 2020 року складає 28 659,64 грн (а.с.30).

ОСОБА_3 внесений до Єдиного реєстру боржників, у зв`язку із стягненням аліментів та коштів на користь держави (а.с.24).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року по справі № 646/4658/19 зобов`язано посадових осіб Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 24 червня 2019 року (а.с.26-29).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року по справі № 646/6536/19 зобов`язано компетентних осіб Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області внести відповідні відомості за заявою ОСОБА_1 від 19 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.25).

Матеріли справи містять копію скріншоту з сайту Судова влада України, з якого вбачається, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебувала справа № 646/7454/19 про адміністративне правопорушення, правопорушник ОСОБА_3 про вчинення домашнього насильства (а.с.29).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року по справі № 646/7454/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП - закрито.

З рапорту ДОП Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанту поліції Онацького О.М. вбачається, що 27 січня 2019 року до відділу надійшло повідомлення оператора служби 102, про те, що 27 січня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 заявниця ОСОБА_1 повідомила, що в неї відбувається сварка з чоловіком з приводу її телефону. Виїздом нарядом патрульної поліції в м. Харкові виявлено заявницю та її чоловіка, в яких на побутовому ґрунті відбулась сварка. Також, заявниці запропоновано написати заяву та пояснення, але остання від написання заяви та пояснення відмовилась, та повідомила працівників патрульної поліції, що самостійно звернеться до відділу. За даним фактом до відділу заяв та скарг не надходило. Фактів грубого порушення громадського порядку встановлено не було. Зазначено, що, виходячи з вищевикладеного було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду повідомлення та списання матеріалу ЖЄО № 1773 від 27 січня 2019 року до справи згідно із Законом України «Про звернення громадян» (а.с.32).

Як вбачається з повідомлення Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області № 12663/119-63/01/11-2019 від 22 липня 2019 року, заява ОСОБА_1 від 23 червня 2019 року щодо вжиття заходів до свого чоловіка ОСОБА_3 , який за місцем мешкання влаштував сімейний конфлікт, відділом розглянута. Факти, викладені у заяві були об`єктивно та всебічно перевірені. Встановлено, що заява не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, підстав для внесення даних, які містяться у цій заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має. Це не позбавляє права заявниці повторно звернутися з заявою до правоохоронних органів, у якій конкретно викласти обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а.с.31 зворот).

Із відповіді Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області № 98аз/119-63/01/12-2019 від 02 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відділу з приводу сварки з чоловіком ОСОБА_3 . Зазначені заяви зареєстровані за №№ 4074, 4083 від 02 березня 2019 року, № 1773 від 27 січня 2019 року, № 12663 від 23 червня 2019 року та списані у справу за відсутністю обставин, які можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення. Заяви ОСОБА_1 , зареєстровані відділом від 19 вересня 2019 року за № 18994 та від 26 вересня 2019 року за № 19429, знаходяться на розгляді у дільничного офіцера поліції Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 (а.с.31).

Із повідомлення Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області № 18994/119-63/01/11-2019 від 14 жовтня 2019 року вбачається, що заява ОСОБА_1 від 19 вересня 2019 року щодо вжиття заходів до свого чоловіка ОСОБА_3 , який за місцем мешкання влаштував сімейний конфлікт з сином ОСОБА_5 , відділом розглянута. Факти, викладені в заяві були об`єктивно та всебічно перевірені. Встановлено, що заява не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення. Зазначено, що, враховуючи викладене, підстав для внесення даних, які містяться у цій заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має. Вказано, що це не позбавляє права заявниці повторно звернутися з заявою до правоохоронних органів, у якій конкретно запропоновано їй, викласти обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а.с.33).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала копію карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2180А від 11 травня 2020 року, з якої вбачається, що 11 травня 2020 року на адресу АДРЕСА_1 прибула служба ЕМД до ОСОБА_1 , попередній діагноз: забій м`яких тканин обличчя, правого плеча. З її слів травму отримала в результаті бійки з чоловіком (а.с.148).

Також, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 29 травня 2020 року до вказаного реєстру внесено заяву ОСОБА_1 від 28 травня 2020 року про те, що невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , нанесла ОСОБА_1 тілесні ушкодження, кримінальне провадження № 0001039 за частиною 1 статті 125 КК України (а.с.155).

Як вбачається з консультативного висновку лікаря-спеціаліста Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» № 10/7174 від 12 травня 2020 року ОСОБА_1 оглянута нейрохірургом та встановлено діагноз: забій м`яких тканин передньої черевної стінки; оглянута лицевим хірургом та встановлено діагноз: забій м`яких тканин обличчя, забій нижньої щелепи (а.с.18-19).

Із висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 455-2020, складеного 12 травня 2020 року Комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи вбачається, що на підставі судово-медичного огляду ОСОБА_1 з урахуванням наданої медичної документації, у неї мають місце наступні тілесні ушкодження: синці на задній поверхні правого плеча у нижній третині, у ділянці правої ліктьової ямки. Дані ушкодження утворились від дій тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, за механізмом удару або удару-стиснення, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані протягом 1 доби до проведення огляду. За ступенем тяжкості синці викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно до пунктів 2.3.2. «б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Діагноз: забій м`яких тканин лобної ділянки, обличчя, забої м`яких тканин передньої черевної стінки, забій нижньої щелепи, що встановлений потерпілій при її зверненні до лікувального закладу, не може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеню тяжкості, так як встановлений на підставі суб`єктивних факторів та не підтверджується об`єктивними судово-медичними даними наявністю будь-яких ушкоджень (синець, садно, рана тощо) в цих ділянках (примітка до пункту 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) (а.с.20-21).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 по відношенню до неї вчиняв домашнє насильство, а саме: систематично у стані алкогольного сп`яніння вчиняв психологічне та фізичне насильство над нею, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, завдавав тілесних ушкоджень, що відбувалося на очах у малолітніх дітей.

Із наданих ОСОБА_1 для підтвердження її вимог матеріалів справи вбачається, що за позовом представниці ОСОБА_1 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано у грудні 2019 року. Із мотивувальної частині судового рішення вбачається, що шлюб розірвано на підставі того, що шлюбні відносини припинено, спільного господарства сторони не ведуть та примирення між ними неможливо.

Із змісту ухвал суду першої інстанції від 18 листопада 2019 року та 05 серпня 2019 року щодо бездіяльності службових осіб Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які надані ОСОБА_1 також для підтвердження доводів заяви не вбачається, що ці відомості стосуються саме ОСОБА_3 . Із відповідей Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області на заяви ОСОБА_1 та її представниці від 02 жовтня 2019 року та 22 липня 2019 року, рапорту від 29 січня 2019 року вбачається, що обставин, які можуть свідчити про вчинення будь якого кримінального правопорушення з боку ОСОБА_3 , не вбачається. Із довідки Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області від 14 жовтня 2019 року про результат розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 вересня 2019 року вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися неприязні відносини на побутовому грунті, внаслідок яких ОСОБА_1 завдала ОСОБА_3 під час конфлікту тілесні ушкодження. Із протоколів отримання відомостей від особи від 18 травня 2020 року вбачається, що представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримала письмові відомості від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які за своїм змістом є тотожними, містять негативну характеристику щодо ОСОБА_3 та мають суб`єктивний характер, оскільки отримані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зі слів ОСОБА_1 . На аркушах справи 41 52, том 1 містяться заяви, пояснення ОСОБА_1 , які адресовані Основ`янському ВП ГУНП в Харківській області, за якими надано відповіді, з яких вбачається, що обставин, які можуть свідчити про вчинення будь якого кримінального правопорушення з боку ОСОБА_3 , не вбачається. Із довідки Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області від 15 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 звернувся з заявою щодо вжиття заходів до своєї дружини ОСОБА_1 , яка причетна до зникнення документів, а саме паспорта громадянина України та свідоцтва про народження на його ім`я, які відсутні за місцем його проживання. Вважав, що зазначені документи могла взяти його дружина ОСОБА_1 , так як на даний час між ними виникли спірні питання, які вирішуються в судовому порядку з приводу розподілу спільного майна.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 для підтвердження її доводів надано відповідь Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 29 липня 2020 року, з якої вбачається, що 11 травня 2020 року о 23:19 ОСОБА_1 здійснено виклик служби екстреної медичної допомоги. Надано копію карти виїзду станції швидкої медичної допомоги від 11 травня 2020 року, з якої вбачається, що тип виїзду за діагнозом нещасний випадок. ОСОБА_1 повідомила, що її побив чоловік. Кримінальне провадження, яке було закрито 27 червня 2020 року та скасовано 20 липня 2020 року триває, оскільки не проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення істини. Також, надано відповідь Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 25», з якої вбачається, що 26 червня 2020 року та 31 липня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до лікаря - невропатолога з приводу скарг на тривожність, дратливість, нервову напругу. Надано витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 серпня 2019 року, 26 листопада 2019 року та 29 травня 2020 року, з яких вбачається, що заяви ОСОБА_1 щодо скоєння відносно неї кримінального правопорушення внесено без повідомлення підозри особі. Із довідки Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області на заяву ОСОБА_1 від 22 червня 2019 року вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки на побутовому грунті за поділ спільного майна. Допитаний ОСОБА_3 пояснив, що протягом останнього часу між ним та його дружиною виникають сімейні конфлікти, під час яких вона звинувачує його у різних речах, яких він не здійснював. 22 червня 2019 року виникла чергова сварка, під час якої вони емоційно спілкувалися у підвищеному тоні, але ОСОБА_3 нецензурними словами в бік своєї дружини не висловлювався, фізичну силу до неї не застосовував. Опитані сусіди пояснили, що криків та шуму із квартири сторін вони не чули, бійки також не бачили, їх спокій не було порушено. Прийнято рішення щодо припинення подальшого розгляду заяви, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Із відповіді на запит представниці ОСОБА_1 від 07 жовтня 2020 року вбачається, що за наявними даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» в період з 01 січня 2019 року по 05 жовтня 2020 року від громадянки, яка представилась як ОСОБА_1 , надходили повідомлення щодо протиправних дій її чоловіка щодо неї. Також, до матеріалів справи залучено письмові пояснення дочки сторін, які записані з її слів у присутності ОСОБА_1 , її представниці, працівника Служби у справах дітей та педагога, з яких вбачається, що між сторонами виникали сварки, внаслідок яких ОСОБА_1 викликала поліцію. З приводу спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень дочка чітко не пояснила. Залучено до матеріалів справи відеоматеріали, які свідчать про сварки сторін з спільними образами у підвищеному тоні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представниця пояснили, що домашнє насильство з боку її колишнього чоловіка розпочалося більше 6 років. Проте, тільки у 2019 році вона почала збирати докази щодо цього. Посилалася, зокрема, на відеоматеріали, які були залучені до матеріалів справи як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції. Пояснила, що домашнє насильство відбувалося щодо неї, але у присутності дітей. Судових рішень або рішень інших відповідних органів, які б свідчили про протиправну поведінку її колишнього чоловіка щодо неї, не ухвалювалося. На теперішній час в суді першої інстанції знаходяться справи за її позовами до колишнього чоловіка щодо стягнення аліментів, додаткових витрат на дітей, комунальних платежів. Також, наполягали на тому, що заявниця іншого житла ані в місті Харкові, ані в місті Кременчук немає. На сьогодні вона разом з дітьми та її чоловік проживають в одній квартирі. Вважала, що мирним шляхом конфлікти, які виникають між нею та її колишнім чоловіком, неможливо розв`язати.

В свою чергу в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що після розлучення він проживає в цій квартирі, що і заявниця, за договором найму. В цій квартирі він і зареєстрований. Ця квартира на праві власності належить його матері, яка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні її власністю. Непорозуміння між ним та заявницею виникли у зв`язку з житловим питанням. У місті Харкові ані він, ані заявниця іншого житла крім спірної квартири не мають. Йому відомо, що заявниця має житло у місті Кременчук Полтавської області.

Аналізуючи норми права та надані матеріали справи, судова колегія вважає, що сварки між сторонами виникли внаслідок невирішеного житлового питання, яке дуже важливо для них, оскільки жодна із сторін свого житла немає. Сторони розлучені. Квартира, в якій сторони зареєстровані та проживають, належить матері ОСОБА_3 , яка має намір розпорядитися своєю власністю на свій розсуд. Некоректна поведінка сторін між собою у присутності дітей, їх намагання довести один одному свою правоту у такій негативній формі як образи у підвищеному тоні, провокації з боку кожного з сторін не мають ознак домашнього насильства. Будь яких рішень за вказаними фактами або іншими конфліктними ситуаціями між сторонами компетентними органами не приймалося. Внесені за заявою ОСОБА_1 дані про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на час ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції знаходяться на стадії досудового розслідування без пред`явлення підозри будь-якій особі. Висновок фахівця з питань судово-медичної експертиз не містить жодного доказу, що саме ОСОБА_3 заподіював ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Оскільки будь-які судові рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства відсутні, а низку звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів, не можна вважати належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, так як дані письмові докази не доводить вчинення ОСОБА_3 будь-яких протиправних дій відносно неї, судова колегія підсумовує, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення винної особи до відповідальності. Також, відсутні в матеріалах справи звернення ОСОБА_1 до Служби у справах дітей щодо агресивної поведінки ОСОБА_3 щодо дітей. Відсутній акт обстеження Службою у справах дітей умов проживання, де б зазначалося про агресивне ставлення ОСОБА_3 до дітей.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що заявниця не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї саме ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Правильними є висновок суду першої інстанції про те, що сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до органів з підстав вчинення щодо неї, на її думку, психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_3 вчинив щодо неї домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оскільки ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судами не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що надані нею документи та матеріали були достатнім підтвердженням вчинення щодо неї дій, які є домашнім насильством з боку ОСОБА_3 ; що неналежний хід кримінального провадження щодо її заяв не перебуває у зв`язку з волею заявниці, а є наслідком нехтування органами досудового розслідування своїми обов`язками; що вона мала характерні ознаки домашнього насильства, а саме забої (синці) на задній поверхні лівого плеча у нижній треті, у ділянці правої ліктьової ямки, забої лобної ділянки обличчя тощо, що свідчить про пов`язаність цих ушкоджень з фізичним домашнім насильством; що суд не врахував, що сексуальне насильство передбачає ряд альтернативних діянь, які самостійно становлять сексуальне насильство, одним із них є інші порушення проти статевої свободи, в тому числі, вплив на реалізацію особою її поведінки у сфері свого сексуального життя, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні домашнього насильства стосовно дружини та дітей.

Твердження ОСОБА_1 про те, що оскаржуване рішення ухвалено суддею, який підлягав відводу внаслідок того, що є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, а саме є його упереджене ставлення до заявниці та несприйняття домашнього насильства як явища, яке ставить суспільну небезпеку, толерування домашнього насильства, колегія суддів до уваги не бере, оскільки до суду першої інстанції вона не зверталась із відповідною заявою.

Інші доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Разом з тим, судова колегія вважає, що заявлене в суді апеляційної інстанції клопотання ОСОБА_3 щодо постановлення окремої ухвали відносно представниці ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки суд апеляційної інстанції при вирішенні спору не виявив зловживання нею процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків, як це передбачено статтею 262 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.