ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2021 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Шевченківського ВДВС в м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)про зняття арешту з майна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/23467/21 між суддями від 17 листопада 2021 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справа передана судді 18 листопада 2021 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позов було залишено без розгляду та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

26 листопада 2021 року на адресу суду від позивача надійшов лист (вх. №82651), до якого долучена квитанція про сплату судового збору.

Відповідно до позовної заяви позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на належне нерухоме майно шляхом зняття/припинення арешту з всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , що було накладено обтяжувачем - відділом Шевченківського РУЮ в м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 6823050 від 30 серпня 2012 року.

При цьому, відповідно до позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що арешт на все майно позивача був накладений при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2414 від 10 травня 2006 року, виданого Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Отже позивач є боржником у виконавчому провадженні № 6823050.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право саме в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Позивач, пред`являючи вимоги до Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з під арешту, посилався на те, що арешт було накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № ВП 6823050, та пов`язаний зі стягненням з нього заборгованості за несплату аліментів.

ОСОБА_1 є боржником перед ОСОБА_2 , тобто є стороною виконавчого провадження.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПКУкраїни, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

ОСОБА_1 пред`явив позов до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Заявлені позивачеми вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач ОСОБА_1 одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому такий позов ОСОБА_1 взагалі не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, підстави для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, відсутні, а у відкритті провадженні слід відмовити.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 186, 447 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя К.В. Шаповалова