Справа № 490/798/21
н/п 2/490/2386/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Шолох Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КредоБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , про припинення дії договору поруки, -

В С Т А Н О В И В:

04.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ «КредоБанк», в якому вона просить припинити строк дії договору поруки до кредитного договору №32Ф-2014 від 12.09.2014 року, укладеного 12.09.2014 року між АТ «КредоБанк» та ОСОБА_1 .

Разом з позовом до суду ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони Центральному відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчиняти дії, щодо реалізації майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за виконавчим документом виданим на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва №490/7919/16-ц від 14.02.2020 року по виконавчому провадженню № 62524785.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2021 року позов прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання на 03.03.2021 року о 15.30 год.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина сьома статті 153 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вказано у частині третій статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У свою чергу співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З аналізу наведених норм слідує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Предметом спору у даній справі є договір поруки до кредитного договору № 32ф-2014 року від 12.09.2014 року, укладений між позивачкою та АТ «Кредобанк». Відповідно до даного договору поручитель ОСОБА_1 зобов`язується відповідати перед кредитором АТ «Кредобанк» за виконання третьою особою ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 12 вересня 2014 року.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачка вказує на те, що на виконанні у Центральному відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 62524785 з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.08.2019 року у справі № 490/7919/19. Під час здійснення цього виконавчого провадження на замовлення державного виконавця виготовлено висновок про вартість житлового будинку у АДРЕСА_1 (є предметом іпотечного договору, укладеного на забезпечення кредитного договору від 12 вересня 2014 року). При цьому позивачка вказує на те, що нею подано позов про визнання договору поруки, укладеного відповідно до кредитного договору.

Посилаючись на те, що стягнення боргу, арешту та оцінка майна відбувається по виконавчому документу, що втратив юридичну чинність, а саме сума боргу змінена (зменшена) за постановою Миколаївського апеляційного суду від 18.06.2020 року, але стягнення боргу, арешт майна та в подальшому його реалізація за виконавчим документом, виданим на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.02.2020 року за рішенням суду першої інстанції від 01.08.2019 року, невжиття судом заходів, на думку позивачки, може зробити неможливим відновлення її порушених прав та інтересів та відповідно зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Щодо обґрунтованості заявленого позивачкою клопотання суд зазначає таке.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачка просить заборонити державному виконавцю, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження № 62524785. За своїм змістом це клопотання є клопотанням про зупинення виконання судових рішень у справі № 490/7919/16-ц, за результатами розгляду якої судом апеляційної інстанції змінено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.08.2019 року та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» у солідарному порядку заборгованість станом на 05 липня 2016 року за кредитним договором № 32Ф-2014 від 12 вересня 2014 року, як у розмірі 188 205 грн 17 коп.

Відповідно до приписів пункту 9 стаття 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує на те, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зупинення виконання судових рішень (на підставі яких відкрито виконавче провадження № 62524785), та які набрали законної сили, матиме своїм наслідком порушення прав відповідача у цій справі як стягувача у виконавчому провадженні.

Відтак, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Визначений статтею 150 ЦПК України перелік заходів забезпечення позову не є вичерпним, та у разі наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види. Проте, на думку суду недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили та є обов`язковими для виконання на всій території України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову, тому в її задоволенні слід відмовити.

Слід зазначити, що порядок вирішення питань щодо правильності змісту виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 62524785, визначено у розділі VI Цивільного процесуального кодексу України та не є підставою для задоволення заяви позивачки про забезпечення позову у цій справі.

Керуючись статтей 149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Копії ухвали надіслати сторонам у справі.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/fair/sud1423/.

Суддя Л.М. Шолох