Справа № 276/975/20
Провадження по справі №2/276/32/21
01 грудня 2021 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського А.М.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
У липні 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 102 640,87 грн. та судових витрат на оплату судового збору в сумі 2102,00 грн.
В позовній заяві зазначає, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 25.05.2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір позики № 195706 в електронній формі. За умовами п. 1.1. договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору встановлено, що позика надається строком на 18 днів. Відповідно до п.1.4. договору, на картковий рахунок позивача, який зазначений в заявці на видачу кредиту, була перерахована сума позики в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «Вей Фор Пей», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Тобто позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно п. 1.1, 1.5.1 договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30.06.2020 року становить 102 620,87 грн., з яких: 2500,00 грн. - основний борг; 53 817,50 грн. - заборгованість по відсоткам; 46 303,37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22 січня 2021 року, відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строку для подачі відзиву.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. До суду разом з позовною заявою надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника ТОВ «ВЕЛЛФІН»; у клопотанні також зазначено, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи і ухвалення судом заочного рішення (а.сп.9).
Відповідач,ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, відповідно до пункту 4 частини 8 та частини 11 статті 128 ЦПК України, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками «адресат відсутній» (а.сп.103) та розміщеним оголошенням про виклик наофіційному веб-сайті судової влади України (а.сп.106), в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подавав.
З огляду на викладене, керуючись положеннями статей 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, та зареєстровано як фінансова установи відповідно до розпорядження №2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.сп.73,74).
Згідно пунктів 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики (пункт 6.3. Правил). У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил). Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (пункт 6.7. Правил).
Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами, датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.
Відповідно до копії договору позики № 195706 від 25.05.2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем, який оформлений сторонами в електронній формі, позикодавець зобов`язувався надати грошові кошти у сумі 2500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за її користування (а.сп.88-92).
Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 18 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 12.06.2017 року (а.сп.88).
Згідно п.1.4. договору, договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором (а.сп.88).
В позовній заяві позивач вказує, що в порядку встановленому вказаним пунктом договору позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в договорі, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає Товариству з обмеженою відповідальністю «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в додатках до позовної заяви позивач зазначив додатком до позову таке повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», проте вказав, що останнє буде направлено суду пізніше (а.с. 9). Однак, представником позивача, станом на день розгляду справи таке повідомлення до суду так і не надано.
Відповідно, виходячи з положень п. 1.4 Договору, недоведеність перерахування коштів вказує про не укладення договору. Крім того, відсутність такого доказу вказує на недоведеність позивачем факту перерахування відповідачу грошових коштів (суми позики).
Відповідно до ст.ст. 12 ч. 3, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц.
Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин між сторонами на підставі договору позики та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на картковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума позики в розмірі 2500,00 грн., а відтак і обов`язок відповідача повернути отримані кошти та сплатити проценти за їх користування на умовах, визначених договором.
За таких підстав суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що ним виконані умови п. 1.4 договору та кошти позичальником дійсно були отримані.
А тому, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» в позику кошти у сумі 2500,00 грн., а відтак що у позивача виникло право вимагати повернення таких коштів та процентів за їх користування, а тому позов задоволенню не підлягає.
З огляду на те, що в позові ТОВ «Веллфін» відмовлено, суд з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 3 ч. 1 п. 3, 207 ч. 1, 2, 626 ч. 1, 628 ч. 1, 638 ч. 1, 639, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 7 ч. 13, 12 ч. 3, 76-81, 141 ч. 1, 178 ч. 8, 259 ч. 1, 2, 263-265, 273, 275, 279 ч. 5 ЦПК України суд, -
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Суддя А.М. Збаражський