Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1952/20

номер провадження 2/695/350/21

03 лютого 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру (способу) стягнення аліментів, стягнення заборгованості зі сплати аліментів, та додаткових витрат на утримання та лікування дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому просить:

- змінити розмір аліментів, який присуджено рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі № 695/475/19 із твердої грошової суми в розмірі 1059,00 грн, щомісяця на стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту набранням рішенням законної сили;

- стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість зі сплати аліментів в сумі 10356,77 грн за відкликаним виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду від 27.02.2014 №695/4953/13-ц;

- стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 5 537,90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що сума аліментів стягуваних на підставі виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області виданого 11.11.2019 у справі № 695/475/19 в твердій грошовій сумі 1059,00 грн на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є меншою від ј частини розміру середньої заробітної плати по Золотоніському районі та є цілком недостатньою для матеріального утримання дитини, яка є особою з інвалідністю з дитинства, часто хворіє, має ряд хронічних захворювань, потребує стороннього догляду та додаткових коштів на лікування, витрат на проїзд до медичних закладів розташованих у місті Києві. Також позивач вказує, що відповідачем не сплачено заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в сумі 10356,77 грн за відкликаним виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду від 27.02.2014 №695/4953/13-ц.

Ухвалою від 03.09.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив.

Згідно з ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 17.04.2012, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з посвідченням Серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю з дитинства, законним представником дитини є ОСОБА_1 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2014 у справі № 695/4955/13-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.12.2013 року.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2014 у справі № 695/4957/13-ц розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08.10.2011 у відділі ДРАЦС Придніпровського району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом № 372.

Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі № 695/475/19 змінено розмір аліментів, які присуджено рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2014 у справі №695/4955/13, та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з нарахуванням індексації відповідно до закону; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 в сумі 9647 гривень 06 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Також даним рішенням відкликано виконавчий лист Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 695/4955/13 від 27.02.2014.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.10.2019 у справі № 695/475/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення (зміну) розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини змінено, зменшено стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина з 9647.06 гривень до 3297.4 гривень. В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткових витрат на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття вказаною постановою рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі № 695/475/19 у справі № 695/475/19 скасовано та відмовлено у задоволенні зазначеної вимоги. В решті вказане рішення суду залишено без змін.

Згідно з постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 28.05.2020 ВП № 49797951, на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі № 695/475/19 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 695/4955/13 виданого 27.02.2014 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, у зв`язку з його відкликанням. Станом на 17.10.2019 заборгованість зі сплати аліментів становить 10 356, 77 грн.

Відповідно до довідки Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 9 від 09.01.2018, до складу сім`їОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з медичним висновком № 1161/І від 30.08.2017 ОСОБА_3 хворіє на гломерулонефрит, нефротичних синдром з порушенням функцій нирок.

Відповідно до виписки з медичної картки хворого 3753 від 26.09.2019, виданою Дитячою клінічною лікарнею №7 Печерського району м. Києва, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.09.2019 по 26.09.2019.

Згідно з наданих до позову копій фіскальних чеків витрати на ліки становлять 5457,10 грн, витрати на оплату лабораторних досліджень становлять 80,80 грн, усього на загальну суму 5537, 90 грн.

Вважаючи, що сума стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина є недостатньою, тому позивач звернулася до суду із даним позовом про зміну способу стягнення аліментів, стягнення заборгованості зі сплати аліментів, та додаткових витрат на утримання та лікування дитини,

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З системного аналізу наведених правових норм, вбачається, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

При вирішенні даного спору, суд бере до уваги, що нормами Сімейного кодексу України не визначено, в яких випадках суд повинен стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а коли у частці від доходу платника аліментів.

Як вбачається із суті позовних вимог позивача, остання просить фактично змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, що повністю відповідає нормам ч. 3 ст. 181 СК України.

Суд також враховує, що позивач просить стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 та ст. 183 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76, ч. 2 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц.

При розгляді матеріалів даної справи суд враховує, що відповідач не вжив жодних заходів на спростування доводів позивача, відзив до суду не надав, жодних доказів про неможливість сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі до суду не надав та про такі обставини суд не повідомив.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет спору, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість зі сплати аліментів в сумі 10356,77 грн за відкликаним виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду від 27.02.2014 №695/4953/13-ц, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 40241 від 01.06.2020 за виконавчим листом № 695/4955/13 від 27.02.2014 заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 17.10.2019 становить 10 356, 77 грн.

Згідно з абзацами 1, 2 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Таким чином, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений Законом України «Про виконавче провадження». Визначена державним виконавцем заборгованість по сплаті аліментів стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові № 572/1762/15-ц від 25.04.2018.

Отже, чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення у судовому порядку у іншій справі.

Факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами, не оспорений ні стягувачем, ні боржником, не є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач заперечує проти розміру заборгованості за аліментами та що існує спір щодо розміру вказаної заборгованості між сторонами, а також те, що всі питання щодо стягнення аліментів за рішенням суду вирішуються державним виконавцем в порядку його виконання, позовні вимоги в цій частині щодо стягнення заборгованості за аліментами задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 5 537,90 грн, суд зазначає про таке.

Згідно з медичним висновком № 1161/І від 30.08.2017 ОСОБА_3 хворіє на гломерулонефрит, нефротичних синдром з порушенням функцій нирок.

Відповідно до виписки з медичної картки хворого 3753 від 26.09.2019, виданою Дитячою клінічною лікарнею №7 Печерського району м. Києва, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.09.2019 по 26.09.2019.

Згідно з наданими до позову копій фіскальних чеків витрати на ліки з жовтня 2019 року по лютий 2020 року становлять 5457,10 грн, витрати на оплату лабораторних досліджень 27.01.2020 становлять 80,80 грн, усього на загальну суму 5537, 90 грн.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні даного спору, суд бере до уваги, що виходячи з того, що витрати, які просить стягнути позивач, є витратами на лікування, доказуванню підлягає факт призначення зазначених ліків та їх придбання.

Оцінюючи надані позивачем докази суд виходить із такого.

Відповідно до наданої до позовної заяви копії виписки з медичної картки хворого 3753 від 26.09.2019, виданої Дитячою клінічною лікарнею №7 Печерського району м. Києва, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.09.2019 по 26.09.2019, призначено лікування: енап щоденно, протягом 12 місяців, креон 3 рази на день, протягом 3 тижнів, субалін форте 1 раз на день протягом 20 днів, чергувати з флувіром 1 раз на день, 2 курса з інтервалом 2 тижні, вальтрекс 2 рази на день 14 днів, потім 1 раз на день протягом 1 місяця, потім протефлазід 2 рази на день протягом 1 місяця, 3 курси з перервою в 1 місяць; декарис 1 раз на день 2 рази на тиждень протягом 1 місяця, через 2 місяці ворміл-фіто 2 рази на день з 1 по 14 дні, потім перерва 10 днів та 25-30 день; альфа Д3-тева щоденно протягом 1 місяця.

На підтвердження придбання зазначених ліків позивач надала до суду копії фіскальних чеків, однак аналізуючи зазначені докази, судом встановлено, що частина ліків не була призначена дитині, частина копій чеків є нечитабельні, а тому з них неможливо встановити зазначену в них інформацію, що при розрахунку витрат враховується судом.

Водночас з виписки з медичної карти вбачається, що лікування відбувалось і поза межами перебування на стаціонарному лікуванні в лікувальному закладі.

Тому з врахуванням зазначених обставин, судом встановлено, що розмір грошових коштів, які довела позивач, витрачених нею на лікування дитини складає 2541,70 грн (80, 80 грн (на оплату лабораторного дослідження відповідно до замовлення № 010 176089 від 27.01.2020 та фіскального чеку № 59797 від 27.01.2020) + 1920, 00 грн (на оплату альфа Д3-тева відповідно до чека № ЦА-Чк0012297 від 28.11.2019) + 540, 90 грн (на оплату протефлазіду відповідно до фіскального чека № 39390 від 23.11.2019), а тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача, з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків по відношенню до утримання дитини складає 1270, 85 грн.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

З метою усунення можливих складнощів чи протиріч при виконанні рішень судів про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне виконавчий лист, який виданий на підставі постанови Черкаського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2019 у справі № 695/475/19 про збільшення розміру аліментів, які присуджено за рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2014 у справі № 695/4955/13 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з нарахуванням індексації відповідно до закону, відкликати на адресу суду, який його видав, як такий, що втратив юридичну силу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст., ст. 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру (способу) стягнення аліментів, стягнення заборгованості зі сплати аліментів, та додаткових витрат на утримання та лікування дитини задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі постанови Черкаського апеляційного суду від 17.10.2019 у справі № 695/475/19 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх доходів ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 1270, 85 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Виконавчий лист, який виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області на підставі постанови Черкаського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2019 у справі № 695/475/19 про збільшення розміру аліментів, які присуджено за рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2014 у справі № 695/4955/13 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з нарахуванням індексації відповідно до закону, відкликати на адресу суду, який його видав, як такий, що втратив юридичну силу.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Суддя Л.В.Середа