КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/3912/20 Головуючий у І інстанції Цуранова А.Ю.
Провадження №22-ц/824/822/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з названим позовом посилаючись на те, що з 05.08.2000 року по 11.10.2019 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох доньок, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. В період шлюбу сторонами за спільні кошти набута квартира, яка являється об`єктом спільної сумісної власності, тому підлягає поділу. Позивач працює на посаді косметика та отримує заробітну плату в розмірі 3 944,50 грн. щомісячно. Діти потребують значних матеріальних затрат, а відповідач приймає участь в цьому лише в частині сплати аліментів. Позивачу недостатньо грошових коштів для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, на їх навчання та лікування, частину фінансових зобов`язань взяла на себе її мама.

Просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 ; залишити у власності ОСОБА_1 1/3 частки квартири вказаної квартири.

Рішенням Білоцерківськогоміськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено те, що розмір аліментів, які вона отримує від відповідача на утримання двох дітей, не є достатнім для їх розвитку та лікування.

Доводи позивачки, що розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дітей не можна брати до уваги, оскільки ці обставини можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей у відповідності до положень ст. 185 СК України.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї суду надано не було.

Суд звернув увагу на ті обставини, що з відповідача за рішенням суду від 30.09.2019 року стягнуто аліменти з 27.05.2019 року, при цьому перше стягнення коштів (аліментів) за цим рішенням почалось з січня 2020 року. На час розгляду справи за відповідачем рахується сукупний розмір заборгованості по аліментам

Однак при цьому суд не взяв до уваги пояснення відповідача з приводу того, що стягнення аліментів з січня 2020 року почалися тільки по тій причині, що державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 05 листопада 2019 року, тому з грудня почалися нарахування аліментів з місця роботи відповідача - ТОВ «Завод пакувального обладнання «ТЕРМО-ПАК»

Відповідно до наданого відповідачем в судовому засіданні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 100874 від 20.07.2020 року Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), всього станом на 20.07.2020 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить 466,29 грн.

Та обставина, що діти проживають разом з позивачкою не є достатньою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна.

Просить рішення суду змінити визнавши за сторонами право власності на спірну квартиру у розмірі по Ѕ частки за кожним з подружжя.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що з відповідача за рішенням суду від 30.09.2019 року стягнуто аліменти з 27.05.2019 року, при цьому перше стягнення коштів (аліментів) за цим рішенням почалось з січня 2020 року. На час розгляду справи за відповідачем рахується сукупний розмір заборгованості по аліментам.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва від 20.07.2020 року №100874. сукупний розмір заборгованості станом на червень 2020 року становить 25 078,18 грн.

Обґрунтовуючи наявність значних потреб на утримання дітей, позивачкою додані до позовної заяви відповідні докази про фактично витрачені грошові кошти, зокрема, на лікування, навчання та розвиток дітей.

Крім того, за клопотанням позивачки до матеріалів справи №357/3912/20 додатково приєднано докази про фактично витрачені грошові кошти, зокрема, на лікування, навчання та розвиток дітей за період з лютого по червень 2020 року.

Суд першої інстанції дослідив наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та правомірно встановив, що витрати на належне забезпечення двох неповнолітніх дітей значно перевищують розмір аліментів, які сплачує відповідач.

Крім того, судом взято до уваги, що аліменти відповідач розпочав платити лише в січні 2020 року, а за період з травня 2019 року (фактичне припинення спільного проживання) по грудень 2019 року, тобто протягом 8 місяців, відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків та відмовлявся надавати кошти на утримання дітей.

За таких обставин, враховуючи те, що весь тягар по матеріальному забезпеченню дітей покладений на позивачку, оскільки розмір аліментів, який сплачує відповідач, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей, наявні підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки позивачки виділивши їй у власність 2/3 квартири АДРЕСА_1 .

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, щоз 05.08.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського суду Київської області від 11.10.2019 року. Сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час шлюбу придбана квартира під АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.03.2003 року, зареєстрований в реєстрі № 6-812.

Відповідно до копії довідки про місце проживання та склад сім`ї № 190/08 від 17.05.2019 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради за вказаною адресою зареєстровані позивач та відповідач з 28.03.2003 року, а також їх спільні діти.

30.09.2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно доданого до позовної заяви копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 41076 від 13.02.2020 року Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), всього станом на 30.11.2019 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить - 21 389,34 грн. В розрахунку таблиці у п. 5 «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» за період з травня по листопад 2019 року вказані нулі.

Згідно доданої до позовної заяви копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 65873 від 16.04.2020 року Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), всього станом на 01.04.2020 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить - 3 948,81 грн. Всього з доходу боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року по 01.04.2020 року стягнуто аліменти в сумі 14 032,98 грн.

Відповідно до наданого представником відповідача в судовому засіданні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 100874 від 20.07.2020 року Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), всього станом на 20.07.2020 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить - 466,29 грн.

Разом з цим, згідно вказаної довідки сукупний розмір заборгованості станом на червень 2020 року становить 25 078,18 грн., також зазначено, що станом на 01.04.2020 року заборгованість становить 3 948,81 грн., сукупний розмір 29 493,28 грн.

08.05.2019 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено йому покарання у виді 40 годин громадських робіт.

Вказаною постановою встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.03.2019 року, 11.03.2019 року близько 20 год. 10 хв., ОСОБА_1 за місцем спільного проживання, а саме: АДРЕСА_1 вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_2 в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та намагався затіяти бійку. В суді ОСОБА_1 визнав вину у вчиненні правопорушення, розкаюється в скоєному.

Згідно висновку психолога щодо психологічного обстеження в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» від 27.01.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання має тісний емоційний зв`язок з бабусею, молодшою сестрою та мамою. Про батька ОСОБА_3 майже не говорить, уникає його характеризувати, давати йому оцінку. Наведені висновки: емоційний стан дівчини стабільний. Спокійна, врівноважена, розуміє чого прагне.

Згідно висновку психолога щодо психологічного обстеження в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» від 27.01.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання має тісний емоційний зв`язок з мамою та старшою сестрою. Батька вона або ігнорує, або розказує, який він поганий. Наведені висновки: емоційний стан ОСОБА_4 : високий рівень агресії, тривога, почуття нестабільності. Розщеплення батьків на гарного, «ідеального» (мама) та поганого (батько).

10.03.2020 року рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 140 встановлено такий порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітньою дочкою ОСОБА_4 : щонеділі з 11-00 до 14-00 години в присутності матері.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дослідженими в судовому засіданні доказами доведено, що розмір аліментів, які позивачка отримує від відповідача на утримання двох дітей, не є достатнім для їх розвитку та лікування.

Проте із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, входячи з такого.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд при ухваленні рішення мав встановити предмет доказування і оцінити докази, які надані сторонами на доведення або спростування позовних вимог.

В даній справі позивачка мала довести обставини, які б давали їй право вимагати відступленні від рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна. А такими обставинами є інтереси неповнолітніх дітей за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто розмір аліментів, сплата відповідачем цих аліментів, а також достатність цих аліментів.

Інші обставини, які встановив суд, а саме притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, висновки психолога щодо дітей, не мають значення для вирішення даного спору.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, сторони припинили спільне проживання з травня 2019 року і 30 жовтня 2019 року суд ухвалив рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на дітей. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання 04.11.2019 року. Оскільки аліменти були стягнуті судом з травня 2019 року, на час пред`явлення виконавчого листа до виконання вже існувала заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 17071 грн. (а.с.25)

З початку надходження виконавчого листа до підприємства на якому працював відповідач, почали утримуватись аліменти на погашатись заборгованість. Станом на липень 2020 року заборгованість була погашена. (а.с.133) Щомісячно з відповідача стягувались аліменти у розмірі від 1311 грн. до 6234 грн.

Перевіривши докази, на які суд послався у своєму рішенні, колегія суддів не встановила обставин злісного ухилення відповідача від сплати аліментів, оскільки аліменти ним сплачувались з часу надходження виконавчого листа до виконання. Та обставина, що відповідач не надавав коштів на утримання дітей до надходження виконавчого листа до виконання, також не може сама по собі відігравати вирішальну роль для зменшення його частки у спільному сумісному майні подружжя, оскільки цей період часу був незначним, а в подальшому відповідач виявив добросовісність у несенні витрат на дітей.

Щодо висновків суду про те, що розмір аліментів, який сплачує відповідач є недостатнім для утримання дітей, то з такими висновками колегія суддів також не може погодитись.

Так, позивачка надала суду докази оплати нею навчання, проживання та харчування старшої дочки ОСОБА_3 в республіці Польща у розмірі 3858 злотих (а.с.40), оплату придбання ноутбука та аксесуарів до нього у розмірі 21747 грн. (а.с.44), оплату курсу польської мови для дочки ОСОБА_3 у розмірі 2400 грн.( а.с.47), оплата курсів англійської мови для дочки ОСОБА_4 у розмірі (3380 грн.), а також оплата медичних послуг.

Судова колегія погоджується із доводами відповідача про те, що понесені позивачкою витрати є додатковими витратами на дітей, а тому можуть бути пред`явлені нею до нього в позовному провадженні. Однак розмір аліментів, який стягується з нього на дітей є достатнім для забезпечення необхідних потреб дітей і не є меншим ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, отже відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності на 2/3 спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, шляхом визнання за сторонами в порядку поділу майна права власності на Ѕ частки квартири за кожним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням того, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, то з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір, сплачений скаржником за звернення до суду з апеляційною скаргою, в розмірі 5770 грн. 17 коп.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, то колегія суддів вважає доцільним стягнути розподіл судових витрат в рівних частках, оскільки позов задоволено частково та визнано право власності за кожним з подружжя в рівних частках, а саме по 1/2. Таким чином, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 1923 грн. 39 коп. та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 1923 грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 5770 грн. 17 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя-доповідач

Судді: