Номер провадження: 22-ц/813/1646/21
Номер справи місцевого суду: 520/5468/15-ц
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пугача Родіона Івановича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» про заміну сторони у виконавчому провадженні, боржник ОСОБА_2 , правонаступник ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2020 року ТОВ «Шор Хаус» звернулось до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні та просить замінити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої згідно судового рішення у справі №520/5468/15 стягнуто солідарно разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Шор Хаус» (яке є правонаступником ПАТ «Марфін банк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 564,70 дол. США та 241 626,20 грн., а також судовий збір по 3 941, 23 грн. з кожного, на її правонаступницю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

При цьому представник заявника посилається на те, що 20 грудня 2016 року між ПАТ «Марфін Банк» (), яке є правонаступником по всім правам та зобов`язанням ВАТ «Морський Транспортний Банк» (далі - Банк) та ТОВ «Шор Хаус» (, місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 14, кв. 4), (далі - Товариство), укладено договір про відступлення банком Товариству прав вимоги за кредитним договором №366/F від 09.03.2006р. зі всіма додатковими угодами до нього на умовах та в обсязі згідно договору від 20.12.2016р. (далі - Договір). Власником права вимоги за Договором є Товариство, розмір вимоги, яка відступлена Товариству становить: 127 564,70 дол. США та 241 626,20 грн.. Новим кредитором за Кредитним договором №366/F від 09.03.2006р. з 20 грудня 2016 року є ТОВ «Шор Хаус», що надає їм право звернутись до суду з даною заявою.

У судовому засіданні представник заявника Бут І.О. заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пугач Р.І. у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові заперечення на заяву про заміну боржника та просить у її задоволенні відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року заяву ТОВ «Шор Хаус» про заміну боржника у виконавчому проваджені задоволено.

У апеляційній скарзі адвокат Пугач Р.І. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Шор Хаус» в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

26 січня 2021 року від адвоката Пугача Р.І., що діє в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання до Одеського апеляційного суду у зв`язку із його зайнятістю у судовому засіданні Іллічівського районного суду м. Маріуполя по кримінальній справі.

Однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

27 січня 2021 року від представника ТОВ «Шор Хаус» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги апеляційної скарги просив залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 02 лютого 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом ч.1, 2 ст.15 ст. 8 Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2016 року по справі №520/5468/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задоволені в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 564,70 дол. США та 241 626,20 грн.. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір по 3 941,23 грн. з кожного.

20 грудня 2016 року між ПАТ «Марфін Банк» (), яке є правонаступником по всім правам та зобов`язанням ВАТ «Морський Транспортний Банк» (далі - Банк) та ТОВ «Шор Хаус» (, місцезнаходження: 65026, місто Одеса, вулиця Ланжеронівська, буд. 14, кв. 4), (далі - Товариство), укладено договір про відступлення банком Товариству прав вимоги за кредитним договором №366/F від 09.03.2006р. зі всіма додатковими угодами до нього на умовах та в обсязі згідно договору від 20.12.2016р. (далі - Договір). Власником права вимоги за Договором є Товариство, розмір вимоги, яка відступлена Товариству становить: 127 564,70 дол. США (сто двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят чотири долари 70 центів США) та 241 626,20 грн. (двісті сорок одна тисяча шістсот двадцять шість гривень 20 коп.). Новим кредитором за Кредитним договором №366/F від 09.03.2006р. з 20 грудня 2016 року є Товариство.

На підставі отриманих виконавчих листів відкриті виконавчі провадження у тому числі і на боржника ОСОБА_2 , а саме ВП №56174406, ВП №57393970. Рішення суду, що набрало законної сили не було виконано у повному обсязі, проте стягувача було повідомлено про закриття вищевказаних виконавчих проваджень, а виконавчі листи скеровано до суду, оскільки боржник ОСОБА_2 померла.

Відповідно до матеріалів, що містяться у спадковій справі №04/2020 від 16 грудня 2019 року, щодо майна померлої ОСОБА_2 , остання заповідала усе своє майно ОСОБА_1 , про що складено заповіт від 15 грудня 2019 року за номером у спадковому реєстрі №65236866.

Частинами 1, 2 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Приписами ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника, до якого у кредитора існує грошове зобов`язання, за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду 23 січня 2019 в справі №2-2697/11 дійшов висновку про те, що обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, а тому вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - боржника його правонаступником підлягають задоволенню.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні - з боржника ОСОБА_2 на ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів того, що ТОВ «Шор Хаус» замінено як сторону виконавчого провадження спростовуються ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року по справі №520/5468/15 та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 січня 2018 року про виправлення описки (посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/71984735). Відповідно до яких ПАТ «Марфін банк» було замінено правонаступником ТОВ «Шор Хаус» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 20 грудня 2016 року.

Інших належних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України).

Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із положеннями статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року №2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).

У пункті 1 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на виконання рішення суду, що є складовою частиною здійснення правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, тому законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Пугача Родіона Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 02 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік