СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15101/20

пр. № 2/759/6742/21

09 листопада 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Сироти А.О.

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування збитків,

встановив:

У вересні 2020р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 48 765,90 грн., 20 000,00 грн. моральну шкоду, судовий збір у розмірі 840,80 грн. та 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

В обгрунтування посилалася на те, що 09.05.2020 року за адресою А/Д М 06, Київ -Чоп 19 км сталася ДТП за участю автомобіля «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та автомобіля «SEAT Ibiza» д/н НОМЕР_2 під керуванням - ОСОБА_2 . Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2020р. № 759/7769/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та було притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода, а саме пошкоджено належний позивачу автомобіль, вартість відновлювального ремонту складає 107 150,20 грн. Про настання страхового випадку було повідомлено страховика відповідача АТ «СГ ТАС» , яким частково було відшкодовано завдані збитки в розмірі 58 384,10 грн. Таким чином, з урахуванням часткового відшкодування страховиком шкоди позивачу, розмір шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати відповідач становить 48 765,90 грн. З огляду на те, що відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоду. Відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача встановлена постановою суду, кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати, позивач вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 48 765,90 грн. вже понесеними позивачем на виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. Щодо моральної шкоди зазначає,що ДТП відбулось в період запровадженого на території України карантину, чим було обмежено рух громадського транспорту. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивач був позбавлений можливості вільно пересуватися, а тому просить стягнути 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 26.05.2021р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 48 765,90 грн., моральну шкоду 5 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн., а всього 54 606,70 грн./а.с.61-63/.

09.06.2021р. Святошинським районним судом м. Києва ухвалено додаткове рішення яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. (вісім тися грн. 00 коп.).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.09.2021р. вищевказане заочне рішення суду скасовано та призначено розгляд вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.09.2021р. вищевказане заочне рішення суду скасовано та призначено розгляд вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Судом встановлено, що 09.05.2020р. приблизно о 13 год. 46 хв. ОСОБА_1 на а/д Київ-Чоп 19 км керуючи автомобілем ««Opel Astra», д/н НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, що прилягає до краю проїзної частини та позначена дорожньою розміткою 1,2, не надав перевагу в русі автомобілю «SEAT Ibiza» д/н НОМЕР_2 - водій ОСОБА_2 , внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 (б), 10.2ПДР.

Винним у вищенаведеному ДТП згідно постанови Святошинського районного суду м.Києва від 10.06.2020р. визнано ОСОБА_1 /а.с.6/.

Судом встановлено, що страховиком відповідача АТ «СГ «ТАС» було виплачено позивачу страхове відшкоудвання у розмірі 58 384,10 грн./а.с.12/.

Відповідно до квитанції до прибуткого касового ордер у№ 32-07 ОСОБА_2 за ремонт автомобіля «SEAT Ibiza» д/н НОМЕР_2 сплатила ФОП ОСОБА_3 107 150,00 грн./а.с.9-11/.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеірального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 20.07.2020р. вартість матеріального збитку становить 65 335,91 грн./а.с.55-67/.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» з страховим лімітом 100 000,00 грн.

Позивач просить стягнути реальну вартість втраченого майна на моменть розгляду або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а тому просить стягнути ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 становить 48 765, 90 грн із розрахунку 107 150, 00 грн. - 58 384, 10 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки цивільно-правова відповідальність на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ « СГ «ТАС», а ліміт відповідальності не було використано, то позивач у разі незгоди з виплатою вартості компенсації має право звернутись до страхової компанії з відповідним позовом, при цьому саме страховик після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також, слід зазначити, що страхова компанія не була залучена позивачем до участі у справі та жодних вимог до неї не заявлено .

На підставі викладено, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині майнового відшкодування слід відмовити.

Щодо стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що шкоду майну позивача - автомобілю - було завдано саме внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача - ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. - під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, до п. 9 даної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Також до п. 5 вищевказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості та з урахуванням порушення звичайного устрою життя, прикладення зусиль для відновлення транспортного засобу, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягнути 5 000,00 грн. моральної шкоди, яка була завдана позивачу неправомірними діями відповідача.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

В силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В якості документів, що підтверджують розмір витрат та їх надання представником позивача до суду подано - договір про надання правової допомоги № 09/05/20 укладений між сторонами, додаток до договору про надання правової допомоги № 09/05/20 від 09.05.2020р. , акт приймання -передачі наданих послуг та квитанцію від 31.05.2021р. про оплату на суму 8 000,00 грн.

В той же, час при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. З відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.993, 1166, 1191, 1192 ЦК України, ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ЗУ «Про страхування», ст.ст.12, 81, 82, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн., а всього 9 840,80 грн. (дев`ять тисяч вісімсот сорок грн.80 коп.).

В частині відшкодування матеріальної шкоди - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко