Справа № 316/3026/21
Провадження № 2/316/1348/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. м. Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Енергодарської гімназії №2 Енергодарської міської ради Василівського району Запорізької області в особі директора гімназії Воробйова Леоніда Михайловича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Енергодарська міська рада, Управління освіти Енергодарської міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчинення дій та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Подана позовна заява не може бути прийнята до провадження та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, так як вона не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Так, згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не надано суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Натомість, у позовній заяві позивач посилається як на підставу звільнення його від сплати судового збору на підставі положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", яким передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом позовної заяви та наведених позивачем мотивів ним оспорюється наказ про відсторонення від роботи та фактично порушується питання про допуск до роботи, адже позивач не звільнений, а лише відсторонений.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак, при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Отже, використання позивачем у назві позову певної назви матеріально-правової вимоги (поновлення на роботі) не змінює дійсної суті вимог, заявлених у прохальній частині позову.

Таким чином, оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання ним своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника, доводи позивача про наявність пільг при зверненні до суду із зазначеним у заяві питанням з підстав, наведених у позові, судом не приймаються.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі звільняються від сплати судового збору.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 761/943/18.

В своїй постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 182/729/17 Верховний Суд висловив думку про те, що згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Із положень приписів ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст. 1,2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Тобто, середній заробіток, який просить стягнути позивач, не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Отже, при відсутності у позовній заяві та матеріалах позову відомостей про наявність інших пільг при зверненні до суду, позивач ОСОБА_1 має сплатити судовий збір на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (далі Закон) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року встановлений у розмірі 2270 грн.

За положенням ч. 1 ст. 3 Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Так, позов ОСОБА_1 містить фактично дві вимоги: немайнового характеру (визнання незаконним та скасування наказів №92-к та №95-к від 08.11.2021 року, зобов`язання допустити до роботи - вимоги взаємопов`язані та випливають одна з одної) та майнового характеру (стягнення середнього заробітку).

Відповідно до ч.3 ст.6 закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п.10 постанови №10 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Відповідно до п.12 постанови №10 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

За ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, у грошовому еквіваленті становить 908,00 грн..

Також п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону визначено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру до сплати підлягає судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, позивачу необхідно сплатити судовий збір за дві заявлені позовні вимоги, а саме: за вимогу немайнового характеру (визнання незаконним та скасування наказів №92-к та №95-к від 08.11.2021 року, зобов`язання допустити до роботи) у розмірі 908,00 грн., та за вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку) -1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - після визначення ціни позову.

Як вже було зазначено вище, позивач, зокрема просив стягнути середній заробіток. Вказана вимога є вимогою майнового характеру, а відтак позов ОСОБА_1 підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Проте в порушення вказаної норми, позивачем ціни позову не зазначено, а також не наведений взагалі будь-який розрахунок сум середнього заробітку, що стягується.

Крім того, позивачем не вказаний його реєстраційний номер облікової картки платника податків, як того вимагає п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Всупереч положенням п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві також не зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Також, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, зазначивши в прохальній частині позову повне найменування сторін у справі, замість "позивач" та "відповідач".

Відповідно до частин 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору та надасть суду відповідний платіжний документ, - позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважатиметься неподаною і підлягає поверненню позивачеві.

Отже, суд вважає за необхідне надати позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків у спосіб:

- сплати судового збору за вимогу немайнового характеру (визнання незаконним та скасування наказів №92-к та №95-к від 08.11.2021 року, зобов`язання допустити до роботи) у розмірі 908,00 грн., та за вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку) - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - після визначення ціни позову, та надання суду відповідного платіжного документу;

- надання обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються (середнього заробітку);

- зазначення у позовній заяві реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача;

- зазначення у позовній заяві попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- уточнення змісту позовних вимог в прохальній частині позовної заяви, шляхом зазначення в прохальній частині позову повне найменування сторін у справі, замість "позивач" та "відповідач".

На підставі наведеного та керуючись Законом України "Про судовий збір", статтями 175, 177, 184, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Енергодарської гімназії №2 Енергодарської міської ради Василівського району Запорізької області в особі директора гімназії Воробйова Леоніда Михайловича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Енергодарська міська рада, Управління освіти Енергодарської міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчинення дій та стягнення середнього заробітку залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 10 (десять) днів, з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку неусунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Куценко