Номер провадження: 22-ц/813/1309/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» про визнання відсутнім права іпотеки, скасування державної реєстрації іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» про визнання відсутнім права іпотеки, скасування державної реєстрації іпотеки.

Спір стосується квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року провадження у справі було відкрито з призначенням до розгляду в підготовчому засіданні на 05 жовтня 2020 року.

Разом із позовом позивачами були подані клопотання про витребування доказів та про забезпечення позову.

Згідно клопотання про витребування доказів, позивачі просили витребувати із юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, пл.. Думська, 1) оригінали або належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи №01, сформованої на об`єкт нерухомого майна - квартиру, заг. пл.. 338,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно клопотання про забезпечення позову, позивачі просили застосувати заходи забезпечення позову до набрання рішення суду у даній справі законної сили у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції держаного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири, об`єкту житлової нерухомості, заг. пл.. 338,1 кв.м., житл. пл.. 256,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 01.

Вважають, що не вжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим подальше виконання відповідного рішення суду у разі задоволення їх позовних вимог. Указували, що відповідач на даний час вже зареєстрований як іпотекодержатель, права якого вони у свою чергу оспорюють, а отже останній має право на звернення стягнення на квартиру як на предмет іпотеки. При відчуженні відповідачем квартири третім особам у рамках реалізації зареєстрованого за банком права іпотеки на квартиру, вважають, що також буде неможливим відновлення їх порушених прав на квартиру як власників у силу дії положень ст.ст. 330, 388 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволено. Витребувано із Управлінні державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи №01, сформованої на об`єкт нерухомого майна - квартиру, заг. пл.. 338,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . Клопотання представника позивачів про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов до розгляду справи по суті, а саме: заборонено суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 338,1 кв.м., житловою площею 256,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01, до вирішення спору судом.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Геліос» просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заходи забезпечення позову не відповідають критерію обґрунтованості та необхідності.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст.150 ЦПК України. Згідно п. п. 2, 4, 10 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками спірного майна (квартири) є позивачі. Разом із цим, відповідач зареєстрований у якості іпотекодержателя спірного майна (квартири), тобто зареєстрований як особа, яка має право іпотеки на спірне майно (квартиру). Згідно із позовом, позивачі вважають, що у відповідача відсутнє право іпотеки на належне їм на праві власності спірне майно (квартиру), оскільки визначені законом правові підстави для набуття відповідачем такого права іпотеки відсутні, а тому просять суд захистити належне їм право власності на спірне майно (квартиру) від можливих дій відповідача із безпідставного звернення стягнення на спірне майно (квартиру) та скасувати зареєстровані обмеження у здійсненні ними права власності, що пов`язанні із реєстрацією права іпотеки.

Суд першої інстанції вірно врахував, що державна реєстрація за відповідачем права іпотеки на спірне майно (квартиру) надає відповідачу правову можливість здійснити звернення стягнення на спірне майно (квартиру) визначеними Законом України «Про іпотеку» способами без погодження із позивачами та до вирішення судом цього спору, чим можливо позбавить позивачів права власності на квартиру. За таких умов, подальший розгляд даного позову, а також виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог буде неможливим, оскільки право власності на спірне майно (квартиру) можуть набути інші особи. Внаслідок таких можливих дій відповідача забезпечення судом ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачів на спірне майно (квартиру) у рамках цього позову буде неможливим. Для захисту своїх прав та інтересів позивачі вимушені будуть звертатися до суду вже з іншим віндикаційним позовом про витребування належного їм майна.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 25 цього Закону, проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили. Судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав. Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій.

Згідно п. 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за № 1127, у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду.

Враховуючи викладене, ефективний захист права власності позивачів, можливість поновлення порушених прав та інтересів позивачів, а також виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог можуть бути забезпечені судом шляхом постановлення ухвали про заборону вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна (квартири).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» є необхідним і заборона суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо спірного майна (квартири) є співмірним із заявленими вимогами, не обмежує і не порушує права відповідача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову, які були заявлені у вказаній справі, є співмірними із позовними вимогами та обставинами, які викладені у заяві про забезпечення позову.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, а саме те, що порушені права інших осіб, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заява про забезпечення позову розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк