233 № 233/4707/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
04 лютого 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача -
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
19 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником квартири АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою залишається зареєстрованим ОСОБА_3 - син колишнього власника, який вже п`ять років поспіль не проживав за місцем своєї реєстрації, виїхав за кордон та повертатися для проживання за місцем реєстрації не мав наміру. На даний час у позивача, як власник квартири, є необхідність вирішити питання щодо зняти з реєстрації ОСОБА_3 , будь яких домовленостей щодо користування житлом між позивачкою та відповідачем відсутні, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, не заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення, вказуючи, що відповідач ОСОБА_3 вже як п`ять років добровільно припинив проживання у квартирі належній позивачці. З 2015 року відповідач за місцем реєстрації не з`являється, не повідомляє про своє місцезнаходження. У позивачки відсутні будь-які домовленості із відповідачем щодо збереження за ним права користування житлом чи оренди житлового приміщення. Просили задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , пояснила у судовому засіданні, що є сусідкою позивачки у справі, знайома із колишньою власницею квартири та її сином. Їй відомо, що відповідач не проживав у квартирі матері, а лише був там зареєстрований. Ще за життя матері відповідач виїхав за кордон на постійне проживання і більше п`яти років за місцем реєстрації не з`являвся, був відсутній і на похороні матері. Перешкод до проживання позивачкою відповідачеві не чинилося, його місцезнаходження у теперішній час не відоме.
Свідок ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , у судовому засіданні пояснив, що знайомий зі сторонами у справі, також знав матір відповідача. Від останньої чув, що її син останні роки живе далеко, за кордоном. Свідок був присутній на похороні матері відповідача, йому відомо, що відповідача ОСОБА_3 там не було, він не приїжджав.
З`ясувавши позицію позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 2020 року (а.с.10) позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), яка є спадкоємцем ОСОБА_6 , належить ціла однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю 20 січня 1994 року, що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59574148 від 25.02.2020 року (а.с. 11), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №201718305 від 25.02.2020 (а.с. 12).
Згідно довідки КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради» №137 від 11 вересня 2020 року(а.с. 13), довідки КП «СЄЗ №1» №726 від 09 листопада 2020 року (а.с. 26) за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: - ОСОБА_1 , власник житлового приміщення, зареєстрована 02 березня 2020 року, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 13 березня 2013 року - син колишньої власниці житлового приміщення.
З акту перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника №1» від 09 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 13 березня 2013 року, але більше п`яти років за зазначеною адресою не мешкає, особистих речей відповідача у квартирі немає, що своїми підписами засвідчили свідки - сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (а.с. 25).
На підтвердження позовних вимог представником позивача також було додано до матеріалів справи письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (а.с. 21-22).
Згідно із положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням наведеного, судом не приймаються до уваги вказані вище письмові пояснення свідків (а.с. 21-22), оскільки такі пояснення не є належними та допустимим доказами у розумінні діючого цивільного процесуального законодавства України.
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 з власної волі з 2014 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 .
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою, яка втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 04 лютого 2021 року. Повний текст судового рішення виготовлений 04 лютого 2021 року.

Суддя :