КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/25/20 Головуючий у 1 інстанції - Марфіна Н.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1065/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

представника Київської міської ради

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович про визнання права власності на спадкове майно, -

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович, про визнання права власності на спадкове майно.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Київської міської ради просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

06 листопада 2020 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу відповідача - Київської міської ради про скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Ф.І. про визнання права власності на спадкове майно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а. с. 13).

За життя, а саме, 23 серпня 2019 року, ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе її майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також те, на що вона за Законом буде мати право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 12)

Як вбачається з матеріалів справи, за життя, а саме, 27 вересня 2019 року ОСОБА_2 зверталась до Керівника органу приватизації у м. Києві з заявою про оформлення передачі в приватну власність приміщення комунальної квартири, серед документів, які були подані на приватизацію, заявником долучено довіреність №2370, яка оформлена ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 з питань, пов`язаних з набуттям у власність, оформлення права власності, приватизацією квартири АДРЕСА_1 , копії документів, які посвідчують особу (а. с. 101), довідку про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб - платників податків, (а. с. 102), довідку щодо не використання чеку для приватизації державного житлового фонду (а. с. 103) та технічний паспорт на спірну квартиру (а. с. 104-107)

22 жовтня 2019 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією орган приватизації житла, прийнято рішення №43-2040 про відмову ОСОБА_1 в оформленні документів з питань приватизації квартири АДРЕСА_1 , мотивуючи своє рішення тим, що згідно даних Відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 15), при цьому, оцінку поданих документів, які б давали підстави здійснити процедуру приватизації, органом приватизації не надано.

Згідно копії спадкової справи №47/2019, яка відкрита після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , 13 квітня 2020 року звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Досінчука Федіра Івановича, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, 13 квітня 2020 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що станом на 13 квітня 2020 року правовстановлюючі документи на вищевказане майно спадкоємцем не надано.

Згідно Ордеру № 2872 серії Б від 30 травня 1978 року, виданого Виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів міста Києва, ОСОБА_2 , з сім`єю у складі однієї людини, було надано право на заняття однієї кімнати загальної житлової площі 13,23 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 99)

За вказаною адресою ОСОБА_2 зареєстрована з 18 серпня 1978 року по час надання відповіді, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання від 16 серпня 2019 року (а. с. 100).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право вимагати визнання за ним права власності на спірну квартиру на підставі складеного ОСОБА_2 заповіту, оскільки вона (спадкодавець) за життя висловила волю на приватизацію займаної нею спірної квартири.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 ЦК України)

Відповідно до статі 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. (ст. 1234 ЦК України)

При цьому, відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, на підставі заповіту від 23 серпня 2019 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем всього належного ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , майна. Позивач прийняв спадщину шляхом подання 09 листопада 2019 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу.

29 вересня 2019 року, тобто ще за життя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , який доглядав за померлою, на підставі довіреності подав до Відділу приватизації житлового фонду Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про приватизацію житлового приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводяться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством, зокрема цей строк становить 30 днів.

Відповідно до п. 18 Порядку передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України 16.12.2009 № 396 Громадянин подає до органів приватизації такі документи:

заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, в квартирі, яка надана ОСОБА_2 , відповідно до Ордеру № 2872 серії Б від 30 травня 1978 року, вона проживала з 18 серпня 1978 року по час надання Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, тобто 16 серпня 2019 року.

За змістом статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

В частині п`ятій пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року в справі №752/10477/15-ц та постанові від 01 серпня 2018 року в справі №501/1016/15-ц.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на спірну квартиру на підставі складеного ОСОБА_2 заповіту, оскільки вона (спадкдавець) за життя звернувшись до відповідного органу із заявою про приватизацію квартири, надавши всі необхідні документи, висловила свою волю на приватизацію займаної нею квартири.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Київської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 03 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: