справа № 752/8496/17
провадження №: 4-с/752/67/21
У Х В А Л А

Іменем України

01.02.2021 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Мазур Ю.Ю.,

за участю секретаря Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфименка Дениса Олеговича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна», Державне підприємство «Сетам», -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2020 року заявник, в особі представника, звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою.

Скарга обґрунтована тим, що на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2019 у справі № 752/8496/17 було видано виконавчий лист від 27.12.2019. Приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 61000570. ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 27.11.2013. З січня 2014 автомобіль боржника перебував на відповідальному зберіганні у ТОВ «Саміт Моторз Україна» за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 24-Б, у зв`язку з виникненням судових спорів щодо проведення гарантійного ремонту. 19.02.2020 боржник та власник автомобіля для вирішення питання про ведення експертизи просив працівників ТОВ «Саміт Моторз Україна» надати автомобіль для огляду. Спочатку представник стягувача ОСОБА_2 повідомила, що автомобіля на території ТОВ «Саміт Моторз Україна» вже немає. Він переданий виконавцю Єфіменко Денису Олеговичу та ніяких документів про передачу автомобіля не було надано, у зв`язку з чим такі дії були розцінені як крадіжка, та були викликані працівники поліції. 14.02.2020 приватний виконавець Єфіменко Д.О. направив Боржнику - власнику автомобіля Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28.01.2020. Вилучення автомобіля боржника у стягувача 28.01.2020 в день винесення постанови про арешт та опис майна, без складання документа - Акта про вилучення.

Враховуючи зазначене, заявник просить визнати протиправним рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича в межах виконавчого провадження № 61000570, прийнятого у формі Постанови від 28.01.2019 про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема про арешт транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 ; скасувати Постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича від 28.01.2019 винесену в межах виконавчого провадження № 61000570 про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема про арешт транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича в межах виконавчого № 61000570 щодо вилучення 28.01.2020 у «Саміт Моторз Україна» транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та який знаходився у «Саміт Моторз Україна» за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 24-Б; визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича в межах виконавчого провадження № 61000570 щодо передачі 29.01.2020 транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 до ДП «Сетам» та скасувати Акт приймання-передавання майна від 29.01.2020 між приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича та ДП «Сетам».

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте його представник подав до суду заяву, в якій просить скаргу задовольнити та слухати справу без участі сторони заявника.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфименко Денис Олегович в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що просить відмовити в задоволенні скарги, з підстав викладених у запереченні.

Заінтересована особа ТОВ «Саміт Моторз України» в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином, надали письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги, з підстав викладених у поясненні.

Заінтересована особа Державне підприємство «Сетам» в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином, свого представника не направили.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи № 752/3803/18, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» грошові кошти на зберігання автомобіля Toyota Land Cruiser, номер двигуна НОМЕР_4 , за період з 04.02.2014 по 21.04.2017 у розмірі 87900, судовий збір в розмірі 1600 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.05.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2019, залишено без змін.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2019 у справі № 752/8496/17 було видано виконавчий лист від 27.12.2019.

Порядок організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно підлягають примусовому виконанню визначений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Питання щодо порядку звернення стягнення на майно боржника унормовано у розділі VII Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. 17.01.2020 на підставі заяви ТОВ «Саміт Моторз Україна» відкрито виконавче провадження № 61000570 для примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2019 у справі № 752/8496/17 за виконавчим листом від 27.12.2019 щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 89500,00 грн.

17.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. винесена постанова про арешт майна боржника та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. Окрім того, 17.01.2020 також виніс постанову про арешт коштів боржника.

20.01.2020 згідно Інформації МВС щодо зареєстрованих транспортних засобів була винесена постанова про арешт майна боржника та внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

ОСОБА_1 є власником трьох транспортних засобів, зокрема транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 27.11.2013.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

З січня 2014 року автомобіль боржника відповідно до Наряду-замовлення № ССС078701 від 22.01.2014, заяви від 20.01.2014, заяви від 28.03.2014, відповідно до листа ТОВ «Саміт Моторз Україна» від 24.01.2014 перебував на відповідальному зберіганні у ТОВ «Саміт Моторз Україна» за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, 24-Б, у зв`язку з виникненням судових спорів щодо проведення гарантійного ремонту.

Тобто, автомобіль, який належить боржнику і на момент винесення судового рішення про стягнення коштів і на момент вчинення оскаржуваних виконавчих дій правомірно перебував у фактичному розпорядженні стягувача коштів.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 592 ЦК України визначено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа.

Як вбачається з пояснення ОСОБА_1 , відібраного оперуповноваженим ВКП Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 19.02.2020, зазначено, що у Верховному суді слухається справа № 756/11943/18 про захист прав споживача. ОСОБА_1 приїхав перевірити зберігання свого транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 , з метою проведення експертизи та просив працівників ТОВ «Саміт Моторз Україна» надати автомобіль для огляду. Разом з тим, просив прийняти необхідні міри для розшуку автомобіля та визначення його місцезнаходження і проведення експертизи.

Згідно даних зазначених в постанові від 28.01.2020, транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , вилучений від ТОВ «Саміт Моторз Україна» та переданий ДП «Сетам». ОСОБА_1 на вилучення не з`явився.

Відповідно до Акту приймання-передавання майна від 29.01.2020 приватний виконавець Єфіменко Д.О. передав автомобіль ДП «Сетам».

Проте, Акт приймання-передачі між ТОВ «Саміт Моторз Україна» та приватним виконавцем не складався, як Акт, що підтверджував би факт вчинення виконавчих дій.

Пунктом 3, 4 статті 50 «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

На момент ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 61000570, будь-які докази повідомлення сторонами боржника про відкриття виконавчого провадження були відсутні, про що зроблено відповідну відмітку на заяві про ознайомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження № 61000570 виконавчі дії виконавця щодо доведення до відома боржника інформації про винесення Постанови від 28.01.2020 та наміри вчинення виконавчих дій з питань, прийнятих в постанові рішень здійснені з порушенням строків надсилання постанови, адже постанова від 28.01.2020 була надіслана боржнику і власнику автомобіля через 17 днів після її винесення, тобто вже після закінчення строку оскарження.

Таким чином, приватним виконавцем було допущено неправомірні дії, а саме порушення строків направлення постанови від 28.01.2020 боржнику, що призвело до порушення прав боржника на участь у виконавчих діях. Окрім того, була порушена і співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням, що передбачено п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає необхідним зазначити, що будь-яких документів та доказів на спростування вищевказаної інформації приватним виконавцем виконавчого округу Єфіменко Д.О. надано до суду не було.

Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 визначив невірний спосіб захисту своїх прав, так як чинним законодавством України не передбачено визнавати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність протиправними. Тому позовні вимоги щодо визнання протиправними рішень та дій приватного виконавця не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статей 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі «Артіко проти Італії»). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому в рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 pоку).

У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на вищезазначені допущені приватним виконавцем виконавчого округу Єфіменко Д.О. порушення ст.ст. 28, 594 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфименка Дениса Олеговича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна», Державне підприємство «Сетам».

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфименка Дениса Олеговича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна», Державне підприємство «Сетам» - задовольнити частково.

Скасувати Постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича від 28.01.2019 винесену в межах виконавчого провадження № 61000570 про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема про арешт транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

В решті вимог скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур