УХВАЛА

04 лютого 2021 року

м. Київ

справа №437/2111/12

провадження № 61-915ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні рішення виконавців, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макушев Євгеній Петрович, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Покровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного та приватного виконавців.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, відмовлено у задоволенні скарги.

У січні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.

Скаржник посилається на те, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено сплату судового збору за подання скарги на дії державного виконавця.

Верховний Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі №915/955/15 виклала правовий висновок, що судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця, стягується на загальних підставах як за подання відповідної скарги на будь-яку іншу ухвалу суду.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо відсутності підстав для стягнення судового збору за подання цієї касаційної скарги.

Варто зауважити, що ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111)

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою касаційної скарги на ухвалу суду розмір судового збору дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 грн.

Таким чином, за подання касаційної скарги на ухвалу суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 454 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки за її подання не сплачений судовий збір.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш