Справа №487/5109/21
Провадження № 22-ц/812/2196/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_1

адвоката Литовки Валерії Олегівни

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гаврасієнком В.О., дата складання повного тексту невідома, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 12 листопада 2005 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірваний. Діти знаходяться повністю на утриманні позивача та проживають разом із нею. На теперішній час у Заводському районному суді м. Миколаєва знаходиться на розгляді цивільна справа щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Зазначає, що з вересня 2017 року і по теперішній час діти сторін навчаються на курсах англійської мови які вона оплачує та сума з вересня 2017 року по травень 2021 року складає 27000 грн. Також з 13 жовтня 2017 року по 04 грудня 2019 року доньці сторін ОСОБА_3 була встановлена брекет система, а також проводилась консультація лікаря-стоматолога та обслуговування. За що позивач сплатила 22100 грн.

Вказує, що вона сплачувала послуги лікаря-офтальмолога під час комплексного лікування дітей. 28 серпня 2020 року позивачем для дітей було придбане шкільне приладдя на загальну суму 1411,40 грн.

Оскільки відповідач є працездатною особою, інших дітей, окрім спільних з позивачем не має, витрати яких вона зазнала є додатковими витратами, підтверджуються довідками та квитанціями. Тому, просила стягнути з відповідача Ѕ частку додаткових витрат на дітей, а саме 27735,70 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 13530,00 грн. та у дохід держави судовий збір у розмірі 442,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково та визначаючи розмір додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи, що відповідач працює, щомісячно перераховує позивачу кошти на утримання дітей, має на утриманні вагітну дружину, тому виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що діти сторін потребують матеріальної допомоги на лікування, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, закріпленому в ст. 141 СК України, та з урахуванням наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що 1/2 частина понесених позивачем додаткових витрат на лікування дітей підлягає стягненню з відповідача, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 13530,00 грн. (22100,00+1500,00+460,00+3000=27060,00:2=13530).

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує, що зазначене рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи, тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так зокрема вказувала, що позивачем на підтвердження понесених додаткових витрат на дітей надана виписка за підписом ОСОБА_5 , в якій зазначені маніпуляції, їх кількість, дати проведення та вартість послуг. До виписки долучені Ліцензія на проведення медичної практики, документи фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 .

Зазначена виписка не підтверджує сплату позивачем за надані послуги, оскільки не є розрахунковим документом, отже не може бути належним та допустимим доказом фактично понесених витрат.

Крім того, судом не взято до уваги що, враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, в період з жовтня 2017 року до грудня 2019 року включно, та з урахуванням положень ч.2 ст. 182 СК України, якою встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину: відповідач повинен був сплатити за цей період в рахунок аліментів на двох дітей - 53791 грн.

Натомість за цей період (жовтень 2017 року - грудень 2019 року) відповідачем, в рахунок сплати аліментів та додаткових витрат на дітей, на картковий рахунок позивача було перераховано 71843 грн (сімдесят одну тисячу вісімсот сорок три гривні). Різниця між встановленими законом гарантованим розміром аліментів та фактично перерахованих коштів відповідачем на користь дітей - 18052 (вісімнадцять тисяч п`ятдесят дві гривні) - що складає 80 відсотків від заявленої позивачем суми.

Також, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва було прийнято як належні та допустимі докази фіскальні чеки від 20.05.2021 року виданого ТОВ «ІНТЕРОКО» на суму 3000 гри , призначення «послуга комплексне лікування, реком. лікарем» та від 05.09.2020 року (відповідно до матеріалів які містяться в справі) виданого ТОВ «АЙ КЬЮ ОПТИКА» на суму 1500 грн. за «комплексне лікування реком. лікарем-офт.» та 460 грн. за біологічну добавку. Зазначені суми рішенням Заводського районного суду було враховано в якості додаткових витрат на дітей.

Вказує, що не погоджується з такою позицією суду, оскільки фіскальні чеки не підтверджують того, що вказані послуги були отримані саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а не їх матір`ю чи третіми особами. Позивачем не надано жодних документів (направлення, рекомендації лікаря, результати обстеження тощо), які б свідчили про наявність у дітей захворювання очей, в зв`язку з яким необхідно було б проводити лікування, на що потребуються додаткові кошти, не вбачається з наданих чеків і вид послуг який було надано.

За такого, вважає, що надані позивачем фіскальні чеки не можуть бути належним доказом витрат на дітей.

Правом на подачу відзиву позивачка не скористалась.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 12 листопада 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають із позивачем, що підтверджується відомостям про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 09 лютого 2021 року виданою Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала, що на сьогоднішній день вона понесла додаткові витрати на утримання дітей за період з вересня 2017 року по травень 2021 року, в зв`язку з їх навчанням на курсах англійської мови, в школі та необхідністю лікування.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення додаткових витрат, понесених позивачем до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц та від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції враховуючи, що відповідач працює, щомісячно перераховує позивачу кошти на утримання дітей, має на утриманні вагітну дружину, тому виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що діти сторін потребують матеріальної допомоги на лікування, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, закріпленому в ст. 141 СК України, та з урахуванням наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що 1/2 частина понесених позивачем додаткових витрат на лікування дітей підлягає стягненню з відповідача, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 13530,00 грн. (22100,00+1500,00+460,00+3000=27060,00:2=13530).

З наданих до суду документів, на підтвердження понесених додаткових витрат вбачається, що 04 грудня 2019 року стоматологом ОСОБА_6 пацієнту ОСОБА_3 нараховано 22100 грн. за встановлення брекет-системи, 20 травня 2021 року позивачем сплачено за комплексне лікування лікаря-офтальмолога 3000 грн., 05 вересня 2021 року за комплексне лікування лікаря-офтальмолога 1500 грн. та 460 грн. за біологічну добавку. Також позивачем наданий товарний чек від 28 серпня 2020 року на придбання канцелярських товарів у ФОП ОСОБА_7 на суму 1411,40 грн.

На думку суду першої інстанції вказані документи є належними та допустимими доказами на підтвердження того, що позивачкою понесені додаткові витрати на дітей в розумінні ст.185 СК України, а тому половина їх вартості підлягає стягненню з відповідача.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду в повній мірі не погоджується з огляду на наступні обставини.

Так судом першої інстанції було встановлено, що дитині ОСОБА_3 призначено лікування у вигляді встановлення брекет-системи, що підтверджується випискою пацієнта (а.с.18).

Згідно вказаної виписки, 04 грудня 2019 року стоматологом ОСОБА_6 пацієнту ОСОБА_3 нараховано 22100 грн. за встановлення брекет-системи.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо надання позивачкою належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності та дійсного понесення нею витрат на встановлення брекет систем, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 11050 грн. (22100:2), тобто половина від суми, яка була понесене нею на встановлення брекет-систем.

За такого, висновок суду першої інстанції в цій частині є вірний та доводами апеляційної скарги не спростовується.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплату позивачем грошових коштів у більшому розмірі ніж встановлений законом гарантований розмір аліментів, то такі, за відсутності належних доказів про домовленість батьків спрямування їх саме на додаткові потреби дітей, не можуть бути свідченням оплати ОСОБА_1 додаткових витрат, а свідчать лише про добровільне виконання батьком обов`язку по утриманню його неповнолітніх дітей.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь позивачки половини коштів сплачених нею за комплексне лікування лікаря-офтальмолога та за придбання біологічної добавки.

На підтвердження понесення вказаних додаткових витрат позивачем надано чеки згідно яких: 20 травня 2021 року позивачем сплачено за комплексне лікування лікаря-офтальмолога 3000 грн., 05 вересня 2021 року за комплексне лікування лікаря-офтальмолога 1500 грн. та 460 грн. за біологічну добавку.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов передчасно з огляду на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що за станом здоров`я діти потребували проходження лікування з застосуванням лікарських препаратів (витяги з історії хвороби, медичні рекомендації, висновки медичних комісій тощо).

Крім того, наданими чеками не підтверджується, що вказані послуги були отримані саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а не іншими особами, а тому такі не є належними доказами понесення таких витрат.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Отже, встановити характер таких послуг, зумовлення їх особливими обставинами та характер цих обставин з наданих доказів неможливо.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, досліджені докази, вимоги норм права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що позивачем недоведені позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, тому в частині витрат за комплексне лікування лікаря-офтальмолога та придбання біологічної добавки на суму 2480 грн (4960:2) необхідно відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому підстави для його перегляду в цій частині відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково та зменшити суму стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 13530 грн. до 11050 грн., яка складається з половини витрачених позивачкою грошових коштів за встановлення брект-систем.

За такого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, а саме витрат за комплексне лікування лікаря-офтальмолога та придбання біологічної добавки, постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а також внаслідок неправильної оцінки наданих учасниками справи доказів, а тому в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Так, порядок та розміри справляння судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Подана у справі позовна заява містить вимоги майнового характеру про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону № 3674-VI передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється за ставкою 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У 2021 році мінімальний розмір ставки судового збору за вимоги майнового характеру становив 908 грн.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Судом, який частково задовольнив позов, стягнуто з відповідача на користь держави, оскільки відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI позивачка звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, 442, 94 грн. судового збору, так, як рішення суду першої інстанції змінено та зменшено розмір стягнених коштів, тому і сума судового збору підлягає зменшенню пропорційно до задоволених позовних вимог, та з відповідача на користь держави підлягає стягненню 361,74 грн ((11050/27735,70)х100 =39,84%) 908 грн. х 39,84%).

При зверненні з апеляційною скаргою відповідач оскаржував рішення в частині задоволених позовних вимог на суму 13530 грн та ним сплачено 1362 грн. судового збору.

З урахуванням того, що його апеляційну скаргу задоволено на суму 2480 грн. (13530-11050) або на 18, 33%, то ОСОБА_1 за рахунок держави необхідно компенсувати 249 гривень 65 копійок (1362х18,33%) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Литовки Валерії Олегівни задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та стягненню судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 11050 (одинадцять тисяч п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 361,74 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок держави 249 (двісті сорок дев`ять) гривень 65 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.