Справа № 369/9595/21
Провадження № 2/369/4796/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченко А. В.,

при секретарі Безкоровайній М. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В И Р І Ш И В:

У липні 2021 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 01.09.2020 року близько 19 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Л. Курбаса 6 сталася ДТП за участі транспортних засобів автомобіля « Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , яка допустила зіткнення з автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується протоколом поліції. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2020 року водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 та ст.. 122-4 КУпАП. Вказали, що факт ДТП 01.09.2020 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 2056145-1 від 23.09.2020 року та співробітниками ПрАТ « СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 3352,49 грн., тому у ПрАТ « СК «ВУСО» виникло право регресивної вимоги.

22.02.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 121654608.

Таким чином, у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_2 , як до винної особи, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 3 352,49 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 8 197, 80 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 908, 00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2021 року відкрито провадження у справі.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися.

У судове засідання відповідач не з`явилася, представник відповідача подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов визнають частково в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 3 352,49 грн. та судового збору у розмірі 908 грн.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2019 року між ПрАТ СК « ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено поліс № 121654608 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом « Mercedes Benz C », д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2020 року ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Як встановлено судом в мотивувальній частині постанови суду, що ОСОБА_2 01 вересня 2020 року, близько 19 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем «МЕРСЕДЕС» д.н.з. НОМЕР_3 в м. Києві по пр-ту Л. Курбаса, 6, в порушення вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху (далі - Правил) при зміні напрямку руху не переконалась в безпеці руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «ХЮНДАЙ» д.н.з. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_4 ), що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Після цього ОСОБА_2 в порушення вимог п. 2.10 Правил залишила місце ДТП, до якого вона була причетна.

Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою..

Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

17 вересня 2020 року ОСОБА_4 , звернулася до ПрАТ « СК «ВУСО» з заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 2056145-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 121654608 від 16.10.2019 року, сума страхового відшкодування становить 3 352,49 грн.

Згідно страхового акту № 2056145-1 від 23.09.2020 року Приватне акціонерне товариство «СК «Вусо» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 3352,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 26841 від 23.09.2020 року.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Разом з тим згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на вищезазначене, фактичний розмір збитків (вартість відновлювального ремонту) має бути сплачена відповідачем.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправні поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», у відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувати завдані збитки у розмірі 3 352, 49 грн.

22.02.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування №121654608.

З метою досудового врегулювання спору, 25.02.2021 року відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 16.03.2021 року, однак відповідач на досудову вимогу не відреагувала, завдані збитки не відшкодувала.

Оскільки станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не здійснено, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надано, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню в порядку регресу грошові кошти у розмірі 3 352, 49 грн.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Згідно вимог п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яких доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення ЄСПЛ від 10 січня 2010 року у справі «Дубовик проти України», рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2010 року у справі «Гуриненко проти України»).

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що на обґрунтування вартості правничих послуг стороною позивача надано копії наступних документів: договір №1818 про надання правової допомоги, додаткову угоду №1 акт приймання-передачі правової допомоги, меморіальний ордер № та квитанцію. При цьому суд критично оцінює дані докази, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що відомості про адвоката Самойленко Петра Миколайовича відсутні, а тому суд позбавлений можливості перевірити інформацію про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 512, 514, 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 76-82, 95, 141, 178, 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3 352,49 грн. ( три тисячі триста п`ятдесят дві грн.. 49 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. ( дев`ятсот вісім грн.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ФОП ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складене 02 грудня 2021 року.

Суддя А.В. Янченко