ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.,

секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2020 року у цивільній справі №221/9690/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом і свої доводи мотивував наступним.

20.03.2007 року по 31.10.2019 роки позивач працював гірником очисного забою на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». 18.06.2014р. при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, у результаті виробничої травми він отримав контузію, множинні непроникаючі поранення рогівки з сторонніми тілами в ранах, гіфема, гемофтальм лівого ока. 11.04.2019р. при виконанні трудових обов`язків з ним вдруге стався нещасний випадок на виробництві, у результаті чого він отримав виробничі травми, зокрема, переломб-7 ребер зліва, ушиб поперекового відділу хребта, закритий перелом поперечних відростків LЗ,L4 зі зміщенням відламків та інші. 08.09.2014р. висновком обласного центру медико-соціальних експертиз м. Донецьк йому первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності по травмі від 18.06.2014р. Також 19.11.2019р. висновком обласного центру медико-соціальних експертиз м. Краматорськ йому первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності по травмі від 11.04.2019р. та підтверджено втрату працездатності 25% по травмі від 18.06.2014р.

Позивачу рекомендовано продовжувати лікування у невролога та травматолога. Наслідки виробничих травм приводять до тяжких фізичних і моральних страждань, порушився зір на ліве око, нормальні життєві зв`язки, життєва діяльність позивача обмежена, постійно переслідує біль у спині, що спричиняє дискомфорт.

Все це приводить до фізичних, моральних страждань та дискомфорту.

Тому, з принципу розумності, справедливості та сорозмірності моральної шкоди, враховуючи глибину моральних страждань у зв`язку з отриманими травмами на виробництві просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 75 000,00 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

З вказаним рішенням не погодився відповідач - Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» , і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив змінити рішення суду та зменшити розмір моральної шкоди з урахуванням узагальненого аналізу судової практики Вищого спеціалізованого суду України.

До суду сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життяі здоров`япрацівників,повної відповідальності роботодавця за створення належних,безпечних іздорових умовпраці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів..

За приписами ч. 1, 2, 4 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Так, згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже зазначена норма містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином статті 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З 20.03.2007року по 31.10.2019 роки ОСОБА_1 працював гірником очисного забою на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», що підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

18.06.2014р. при виконанні трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, В результаті виробничої травми він отримав контузію, множинні непроникаючі поранення рогівки з сторонніми тілами в ранах, гіфема, гемофтальм лівого ока., що підтверджено актом №26 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

11.04.2019р. при виконанні трудових обов`язків з позивачем вдруге стався нещасний випадок на виробництві. В результаті виробничої травми він отримав: Сочетана травма. Ушиб лівої половини грудної клітини, переломб-7 ребер зліва, садно підшкірна гематома лівої поперекової ділянки, ушиб поперекового відділу хребта, закритий перелом поперечних відростків LЗ,L4 зі зміщенням відламків, що підтверджено актом №5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

08.09.2014р. висновком обласного центру медико-соціальних експертиз м. Донецьк йому первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності по травмі від 18.06.2014р.

19.11.2019р. висновком обласного центру медико-соціальних експертиз м.Краматорськ позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності по травмі від 11.04.2019р. та підтверджено втрату працездатності 25% по травмі від 18.06.2014р.

Тобто за сукупністю 75 % з 17.10.2019р. по 01.11.2020р.

Суд також правильно врахував, що право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд правильно врахував вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди та конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, судом враховано, що захворювання, спричиняють позивачу тяжкі фізичні і моральні страждання, порушує нормальні життєві зв`язки.

Також суд правильно взяв до уваги висновок ЛКК №84/2, згідно до якого травми, отримані позивачем внаслідок нещасного випадку на виробництві в 2014 році відносяться до тяжких травм.

Ступень втрати професійної працездатності ОСОБА_1 встановлено до 01.11.2020, отже з огляду на важкі наслідки захворювання, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, суд дійшов правильного висновку про необхідність визначення розміру моральної шкоди в сумі 75000 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді