П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року місто Київ

справа № 760/9981/20

провадження №22-ц/824/12392/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Скляр Мариною Сергіївною,

на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 8 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Українця В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є власницею квартири НОМЕР_1 на четвертому поверсі того ж будинку, що розташована безпосередньо над квартирою НОМЕР_2 та складено акт.

9 лютого 2020 року сталося залиття квартир позивача, внаслідок якого квартира зазнала ушкоджень, про що комісією житлово- експлуатаційної дільниці № 903 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва" 27 лютого 2020 року було здійснено обстеження квартири НОМЕР_2 .

Причиною залиття стало пошкодження шарового крану гарячого водопостачання кухонного стояка квартири НОМЕР_1 , який було мешканцями замінено самовільно, без погодження з обслуговуючою організацією, тобто залиття відбулося з вини власника квартири НОМЕР_1 , через його недбале ставлення до наявних у квартирі мереж та комунікацій.

Унаслідок залиття квартира позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки згідно з тим же актом, в квартирі позивача зіпсовані стеля, стіни, підлога у кімнаті, коморі, коридорі, кухні, ванній кімнаті та на балконі, також пошкоджені дверні коробки кімнати та ванної кімнати.

Згідно з висновком від 17 березня 2020 року, складеним експертом оцінювачем ТОВ «АЕЛЕКОН» Закір`яровою В.В. , розмір матеріального збитку завданого квартирі АДРЕСА_1 становить 52491 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 52491 грн., витрати у зв`язку з залученням експерта-оцінювача для проведення експертизи у розмірі 3065 грн.; витрати за проведення акту обстеження квартири у розмірі 51 грн.36 коп., витрати на отримання інформаційної довідки у розмірі 33 грн., витрати на чистку килима, пошкодженого внаслідок залиття, у розмірі 700 грн., а всього 56640 грн.36 коп.

Крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях, емоційних хвилюваннях, порушенні звичайного способу життя позивача, яка будучи пенсіонером і людиною похилого віку, змушена витрачати свої сили, свій час, здоров`я, засоби та матеріальні ресурси на захист своїх прав, не маючи чіткої повноцінної гарантії цього захисту, на шкоду своєму нормальному життю звичайної людини, а це створює вкрай негативне психологічне навантаження на позивача і негативно відображається на стані його здоров`я. Розмір моральної шкоди оцінює в 30000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 8 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 52491 грн. на відшкодування майнової шкоди, вартість проведення експертизи сумі 3065 грн., 51 грн.36 коп. витрат за проведення акту обстеження квартири, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 840 грн.80 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача адвокат Скляр М. подала апеляційну скаргу просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13300 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скляр М.С. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити ці вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва"- Комар Д.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 судову повістку не отримала, конверт направлений на адресу яка зазначена у апеляційній скарзі: АДРЕСА_4 , повернуто до суду з довідкою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 191-192).

Відповідно до з п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи те, що за адресою зазначеною в апеляційній скарзі, адресат відсутній, про що зазначено працівником поштового відділення,- наявні визначені процесуальним законом підстави (п.3 ст. 8 ст. 128 ЦПК України) вважати, що ОСОБА_2 вручена судова повістка, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 серпня 2010 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 серпня 2010 року /а.с. 9/.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 червня 2008 року, що підтверджується відповіддю на запит суду КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 02 лютого 2021 року /а.с. 126, 127/.

9 лютого 2020 року відбулось залиття квартири ОСОБА_1 , що підтверджується актом комісії ЖЕД № 903 КП "Керуюча компанія з обслуговування Житлового фонду Солом`янського району м. Києва" від 27 лютого 2020 року /а.с. 10/. З акту вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 є пошкодження шарового крану гарячого водопостачання кухонного стояка квартири НОМЕР_1 , який було мешканцями замінено самовільно з чавунного на шаровий без погодження з обслуговуючою організацією. Внаслідок залиття водою в квартирі НОМЕР_2 пошкоджено: кімната 16,4 кв.м. - стеля водоемульсійне фарбування, стіни шпалери рельєфні, підлога ламінат, на якому в місцях з`єднання виявлено здуття, також виявлено пошкодження лиштви та деформація дверної коробки; кладочка 1,2 кв.м. - стіни водоемульсійне фарбування; коридор 4,3 кв.м. - стеля водоемульсійне фарбування, стіни шпалери рельєфні; кухня 6,7 кв.м. - стеля водоемульсійне фарбування, стіни шпалери рельєфні; пошкодження лиштви та деформація дверної коробки ванної кімнати; на балконі пошкоджена підлога.

Судом, установлено, що залиття квартири ОСОБА_1 відбулося з вини відповідача ОСОБА_2 , яка в силу закону має нести майнову відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно звіту про оцінку розміру матеріального збитку, складеного 17 березня 2020 року оцінювачем Закір`яровою В.В. , розмір матеріального збитку завданого квартирі АДРЕСА_1 з урахуванням фізичного зносу становить 52491 грн. /а.с. 29-47/.

Зазначений звіт про оцінку розміру матеріального збитку суд першої інстанції поклав до основи свого рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті залиття квартири з вини відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, оскільки вона отримала негативні емоції та переживала з приводу пошкодження майна, неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, звернення до суду за захистом порушеного права. З урахуванням принципу розумності, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) зазначено, що «тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.».

З огляду на викладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, визначивши характер правопорушення та врахувавши вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, які зазнала позивач у зв`язку з пошкодженням її майна внаслідок залиття, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди, правомірно визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача в тій частині, що розмір моральної шкоди визначений судом не є співмірним з завданою їй шкодою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки розмір відшкодування у кожній конкретній справі різниться з огляду на різні фактичні обставини справи та характер правопорушення і визначається судом за сукупністю передбачених законом обставин, які дають підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи при цьому ефективність такого розміру відшкодування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

З`ясувавши обставини справи та врахувавши вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції цілком правомірно визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 3000 грн., оскільки заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 30000 грн. є завищеним, та не відповідає характеру правопорушення, вимогам розумності та справедливості, а також не є виваженим і визначений суб`єктивно позивачем.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає належних та достатніх правових підстав для визначення більшого розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, а тому доводи представника позивача в цій частині відхиляє.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч.1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 ч.11 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, крім іншого: ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Також, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень ст..14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VІ не наводить форму та вимоги до документу, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон № 265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документу.

Враховуючи той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19).

Також слід зазначити, що ст. 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що додається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Як убачається з матеріалів справи, адвокатом Скляр М.М. були надані позивачці ОСОБА_1 адвокатські послуги, а саме: складання та направлення до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та морльної шкоди, завданої в наслідок залиття квартири - 2000 грн.; складання та направлення до суду заяви про забезпечення позову -1300 грн.; складання та направлення адвокатського запиту до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва" - 1000 грн.; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів у КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва" -1000 грн.; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів у Бюро технічної інвентаризації - 1000 грн.; складання та направлення до суду клопотання про призначеня розгляду цивільної справи № 760/9981/20 в межах строку передбаченого ст. 275 ЦПК України 1000 грн.; участь адвоката у судовому засіданні 18 грудня 2020 року - 1500 грн. та 200 грн. транспортні витрати згідно п.2.4 договору; 1500 грн. та200 грн. транспортні витрати згідно п.2.4 договору , як передплата за участь у судовому засіданні, що призначене на 8 червня 2021 року; виїзд в суд адвоката для ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн.; складання та направлення повідомлення відповідачу про призначення дати розгляду цивільної справи №760/9981/20 по суті - 1000 грн.; складання та направлення клопотання з додатками про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - 1000 грн. та 100 грн. витрати на поштове відправлення.

Представником позивача ОСОБА_1 7 червня 2021 року, до закінчення розгляду справи по суті, подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги позивачці ОСОБА_1 , адвокатом Скляр М.С. надано договір про надання адвокатських послуг 01-04/20 від 1 квітня 2020 року, додаток №1 до договору про надання адвокатських послуг 01-04/20 від 1 квітня 2020 року, в якому визначено тарифи на надання правової допомоги та адвокатських послуг, з зазначенням найменування та переліку послуг з надання правової допомоги клієнту та їх вартість, акт прийняття - передачі наданих послуг від 30 квітня 2021 року, квитанцію про отримання адвокатом Скляр М.С. коштів від клієнта ОСОБА_1 в розмірі 13 300 грн. в якості оплати за надання правової допомоги.

Дослідивши надані документи, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 13 300 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, такі є співмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому висновок суду першої інстанції про те, що документ наданий стороною позивача на підтвердження фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу не є належним доказом, оскільки оформлений у формі розписки, є помилковим.

Разом з цим, враховуючи положення п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу та покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції задоволені позовні вимоги на 67,64% ((586607,36 х 100%)/ 86640,36), де 586607,36 грн. - сума задоволених позовних вимог, а 86640,36 грн. - сума заявлених позовних вимог, а тому в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню 8 996,12 грн. ((13300 х 67,64%)/ 100).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пп.1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-382 ЦПК України,

суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Скляр Мариною Сергіївною, задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 8 червня 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу професійну допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8996 грн. 12 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 2 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус