УХВАЛА

02 грудня 2021 року м..Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Кучиної Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на утримання дітей на підставі виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову у справі, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення із нього аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі виконавчого листа у справі № 569/15631/13-ц, виданого Рівненським міським судом 05.11.2013 року.

Обґрунтовуючи зазначену заяву ОСОБА_1 вказує на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року по справі № 569/15631/13-ц, з нього було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 серпня 2013 року до досягнення дітьми повноліття.

Зауважує, що неповнолітні діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживають з відповідачем ОСОБА_2 , проте, кожен місяць з нього стягуються аліменти на утриманняїх дітей в значній сумі(6763,79 грн.), які ОСОБА_2 використовує на власніпотреби, а не на утримання дітей, відтак змушений просити суд зупинити стягнення з нього аліментів, які стягуються по виконавчому листу виданому Рівненським міським судом Рівненської області 05.11.2013р. по справі № 569/15631/13-ц.

Вважає, що заходи, які він просить вжити звертаючись до суду з даною заявою, якнайкраще забезпечує інтереси неповнолітніх дітей, та буде сприяти непорушенню їх прав.

Окрім того, вказав, що ОСОБА_2 притягували до адміністративної відповідальністю за неналежне виконання нею батьківських обов`язків.

Дослідивши матеріали вказаної заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у задоволені зазначеної заяви, слід відмовити із наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Положеннями частин 2 та 3 статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості потрібні для забезпечення позову; забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У відповідності частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Положеннями пункту 6 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

В свою чергу, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, заявником у судовому порядку не оскаржується виконавчий документ на підставі якого проводиться стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 а ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 и ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виконавчий лист у справі № 569/15631/13-ц, виданий Рівненським міським судом Рівненської області 05.11.2013 р.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що викладені у заяві про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, заходи забезпечення не можуть бути застосовані, оскільки їх застосування ставиться у залежність від наявності факту оскарження боржником у судовому порядку виконавчого документу. В свою чергу відсутність обставин зазначеного оскарження унеможливлює застосування судом такого виду забезпечення позову, як зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа.

Крім того, суд зауважує, що зупинення стягнення у виконавчому проваджені, призводить до зупинення виконання судового рішення, яке є обов`язковим до виконання в силу положень статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України, що є неприпустимим. При цьому, як зазначено в пункті 2 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до згідно абзацу 3 пункту 4 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 211/129/18-ц (провадження № 61-45969 св18). Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З даного приводу суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. З урахуванням наведеного застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення у виконавчому провадженні у даному випадку безумовно вплине на законні права та інтереси неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 а ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 и ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині реалізації права останніх на отримання аліментів, що є не припустимим в силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ.

Крім того, суд звертає уваги на те, що заявник обгрунтовує свою заяву, зокрема тим, що аліменти, які він сплачує на утримання дітей, ОСОБА_2 використовує їх на власні потреби, а не на утримання дітей.

Проте, з оглянутих судом матеріалів заяви не вбачається будь-яких документів, які б свідчили про не цільове витрачання аліментів ОСОБА_2 , на що суд вважає роз"яснити ОСОБА_1 таке.

Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

Безпосереднє проведення інспекційного відвідування покладається на службу у справах дітей відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів із залученням (за потреби) інших посадових осіб суб`єктів соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю (психолог, соціальний педагог, фахівець із соціальної роботи).

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до органів опіки та піклування для встановлення контролю щодо цільового витрачання аліментів ОСОБА_2 .

Суд також зауважує, що згідно частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 р. у справі № 759/119/18 (провадження № 61-48726св18).

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що забезпечення даного позову про припинення стягнення аліментів в обраний позивачем спосіб є вирішенням справи по суті, що в свою чергу є неприпустимим в силу приписів частини 10 статті 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який зазначає заявник. Інших обставин, які б вбачались з матеріалів заяви та надавали обґрунтовані підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову, які були б передбачені нормами Цивільного процесуального кодексу України та не суперечили їм, заявник не зазначив.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 263 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 а ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 и ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі виконавчого листа від 05.11.2013 р. № 569/15631/13-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання даної ухвали через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина