РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7214/21

Номер провадження 2/495/2571/2021

17 листопада 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Анісімової Н.Д.,

із участю секретаря судового засідання Красовської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошей,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошей.

1.Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.01.2021 року позивач ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. На підтвердження отримання грошових коштів сторони уклали договір позики 01.01.2021 року у м.Білгород-Дністровському Одеської області, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, сторони домовилися, що відповідач зобов`язується повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в договорі позики, в повному обсязі до 01.07.2021 року. Відповідно пункту 3 договору позики об`єкт позички вважається переданим позичкодавцем позичальнику з моменту підписання даного договору. Пунктом 3.2 договору зазначено, що строк позики, на який надається грошові кошти становить до 01.07.2021 року з моменту їх передачі. Згідно підпункту 4.1 пункту 4 договору позики при настанні дати, зазначеної в п. 3.2 договору. Позичальник зобов`язується протягом дня повернути позичкодавцю об`єкт позики. Підпунктом 4.2. пункту договору позики об`єкт позики вважається поверненим позичкодавцю позичальником з моменту підписання акта приймання-передачі об`єкта позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Додаткові угоди до вказаного договору позики сторони не укладали. Станом на день подачі позовної заяви відповідач не повернув грошові кошті у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, чим порушив узяті на себе зобов`язання. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

3. Заяви, клопотання учасників процесу.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Фактичні обставини справи та норми права, які застосував суд.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 01.01.2021 року позивач ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. На підтвердження отримання грошових коштів сторони уклали договір позики 01.01.2021 року у м.Білгород-Дністровському Одеської області, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, сторони домовилися, що відповідач зобов`язується повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в договорі позики, в повному обсязі до 01.07.2021 року.

Відповідно пункту 3 договору позики об`єкт позички вважається переданим позичкодавцем позичальнику з моменту підписання даного договору.

Пунктом 3.2 договору зазначено, що строк позики, на який надається грошові кошти становить до 01.07.2021 року з моменту їх передачі.

Згідно підпункту 4.1 пункту 4 договору позики при настанні дати, зазначеної в п. 3.2 договору. Позичальник зобов`язується протягом дня повернути позичкодавцю об`єкт позики.

Підпунктом 4.2. пункту договору позики об`єкт позики вважається поверненим позичкодавцю позичальником з моменту підписання акта приймання-передачі об`єкта позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Додаткові угоди до вказаного договору позики сторони не укладали.

Станом на день подачі позовної заяви відповідач не повернув грошові кошті у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, чим порушив узяті на себе зобов`язання.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач надав суду договір позики від 01.01.2021 року у м.Білгород-Дністровському Одеської області.

Згідно тексту даного договору вбачається, що позивач ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Сторони домовилися, що відповідач зобов`язується повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в договорі позики, в повному обсязі до 01.07.2021 року.

Проте, станом на день подачі позовної заяви відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу ОСОБА_1 грошові кошті у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, чим порушив узяті на себе зобов`язання перед позивачем.

Суд наголошує на тому, що в ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом.

При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вирішуючи дану справу, суд має переконатися, що між сторонами існує цивільно-правовий спір.

Сама по собі заява відповідача щодо визнання позовних вимог не може в даному випадку бути беззаперечною підставою для задоволення позову щодо стягнення боргу на користь позивача.

Встановленню у справі щодо стягнення грошових коштів за зобов`язанням, зокрема, підлягає факт порушення зобов`язання, через його невиконання. При цьому неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності, проте такі обставини також підлягають встановленню.

Разом з тим, суду не надані жодні докази, що вказують на те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, також відсутні докази щодо ухилення відповідача від сплати грошових коштів або неможливості такої сплати, зокрема, повідомлення боржника щодо відсутності грошових коштів для виконання зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 ..

За відсутністю цих фактичних даних, відсутнє підтвердження щодо наявності між сторонами цивільно-правового спору.

Крім того, відсутні докази, що підтверджують те, що позивачем вживались заходи для досудового врегулювання спору, зокрема звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів згідно договору позики в добровільному порядку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем існування між сторонами цивільно-правового спору, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

7. Розподіл судових витрат.

Як зазначено у п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, не підлягає і стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1000 грн. за подання позовної заяви.

Керуючись статтями ст.ст.509, 526, 625, 1049 ЦК України, ст.ст.12, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошей за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Д. Анісімова