Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 496/4711/18

провадження № 61-1990св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - об`єднаний садівничий кооператив «Чайка», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , як член об`єднаного садівничого кооперативу «Чайка» (далі - ОСК «Чайка»), звернувся до суду з позовом до ОСК «Чайка», ОСОБА_2 (голови правління ОСК «Чайка»), ОСОБА_3 (голови зборів ОСК «Чайка»), про визнання рішення незаконним.

Позовна заява мотивована тим, що ОСК «Чайка» діє на підставі статуту, затвердженого протоколом № 1 загальних зборів членів ОСК «Чайка» від 17 червня 2018 року.

Вказував, що йому стало відомо про те, що 21 вересня 2018 року було проведено загальні збори ОСК «Чайка», на яких було затверджено кошторис на 2019 рік та вирішено провести чергові загальні збори 29 вересня 2018 року. Він звернувся до голови правління ОСК «Чайка» з заявою про надання копії протоколу загальних зборів від 21 вересня 2018 року, але йому було відмовлено в наданні вказаної копії.

За сім днів до проведених 29 вересня 2018 року загальних зборів ОСК «Чайка» на дошці оголошень біля офісного приміщення з`явилося оголошення, в якому був зазначений час та дата проведення заходу, а також порядок денний. Вважав, що сповіщення членів організації про проведення цих зборів організовано не належним чином, з порушенням вимог пункту 5.3.2. статуту ОСК «Чайка», яким визначено, що рішення із зазначенням дати, часу, місця проведення та питань, які виносяться на обговорення, повинні бути доведені до відома членів організації не пізніше, ніж за 30 днів до дати проведення засідання загальних зборів. З протоколу засідання загальних зборів ОСК «Чайка» від 29 вересня 2018 року убачається, що на них були присутні 88 членів зборів ОСК «Чайка» із 454 загальної кількості членів; головою правління ОСОБА_2 було запропоновано обрати головою зборів ОСОБА_3 , а секретарем зборів - ОСОБА_4 , за що було одноголосно проголосовано, проте вважав, що таке голосування не відображає волевиявлення присутніх. Також у порушення пункту 5.3.2. статуту загальні збори були проведені за відсутності кворуму, а отже не можуть вважатися повноважними, а прийняті на них рішення - законними. До протоколу додано реєстр учасників зборів, які відбулися 29 вересня 2018 року, який містить їх особисті підписи. При проведенні детального аналізу реєстру, ним було встановлено, що із 88 підписів дійсними виявилися лише 67 підписів членів кооперативу. Отже, вказані збори відбувалися з порушенням вимог статуту, та з порушенням прав членів організації.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати рішення загальних зборів членів ОСК «Чайка», затверджене протоколом № 2 від 29 вересня 2018 року, незаконним та таким, що не породжує ніяких правових наслідків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року у складі судді Галича О. П. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та таким, що не породжує ніяких правових наслідків, рішення загальних зборів членів ОСК «Чайка», оформлене протоколом від 29 вересня 2018 року № 2.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збори ОСК «Чайка» 29 вересня 2018 року відбулися з порушенням порядку, визначеного статутом ОСК «Чайка», за відсутності кворуму, а тому суд вважав обґрунтованими та доведеними позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання рішення загальних зборів членів ОСК «Чайка», оформлене протоколом від 29 вересня 2018 року № 2, незаконним та таким, що не породжує ніяких правових наслідків.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСК «Чайка» задоволено частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким провадження у справі закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спір між членом (учасником) та ОСК «Чайка», як юридичною особою, яке є громадським об`єднанням, пов`язаний із діяльністю та управлінням такою юридичною особою є корпоративним, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, в редакції яка діяла на день відкриття провадження у справі, підлягає розгляду господарським судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначав неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказував на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 496/4711/18 із Біляївського районного суду Одеської області.

У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що цей спір не пов`язаний з корпоративними відносинами, а тому не підсудний господарському суду і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також заявник вказував, що оскільки перегляд рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року у апеляційному порядку не здійснювався, то апеляційний суд повинен був постановити судове рішення у формі ухвали, а не постанови, а тому оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням статей 255, 258, 381 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, ОСК «Чайка» діє на підставі статуту (нова редакція), затвердженого загальними зборами ОСК «Чайка», протокол № 1 від 17 червня 2018 року (а. с. 9-15).

Пунктом 1.1. розділу 1 статуту ОСК «Чайка» передбачено, що ОСК «Чайка» є добровільним об`єднанням громадян, створеним для задоволення суспільних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, здійснення та захисту прав і свобод своїх членів та інших осіб у відповідності до мети діяльності організації, визначеної цим статутом.

Відповідно до пункту 1.4. статуту зазначено, що організація у своїй діяльності керується Конституцією України, ЦК України, Податковим кодексом, Законом України «Про громадські об`єднання», Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань», іншим чинним законодавством України та цим статутом. Правовою основою діяльності організації є також регламенті документи та рішення загального характеру, що приймаються організацією у межах їх статутних повноважень обов`язковими для всіх членів.

Організація є непідприємницьким товариством, основною метою не є одержання прибутку. Організаційно-правова форма ОСК «Чайка» - громадська організація. Організація набуває статус юридичної особи з моменту її державної реєстрації, згідно з чинним законодавством, має свою печатку, штампи і бланки зі своїм найменуванням та рахунки у банківських установах (пункти 1.5, 1.6., 2.2. статуту).

ОСК «Чайка» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 17 жовтня 1988 року за реєстраційним № 000936, ідентифікаційний код юридичної особи - 20955037.

Органом управління організацією є: загальні збори членів організації, правління організації, голова організації. Загальні збори членів організації є вищим органом організації, який вправі приймати рішення з будь-яких питань її діяльності (пункти 5.2., 5.3. статуту).

ОСОБА_1 , який є членом ОСК «Чайка», 12 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом в якому, просив визнати рішення загальних зборів членів ОСК «Чайка», затверджене протоколом № 2 від 29 вересня 2018 року незаконним.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

ГПК України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 цього Кодексу).

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСК «Чайка» є юридичною особою, має круглу печатку, штампи і основний поточний рахунок у банку, підлеглий загальним зборам кооперативу і законам України.

Відповідно до статуту ОСК «Чайка» кооператив є об`єднанням громадян з правом юридичної особи, може мати відокремлені підрозділи, які утворюються за рішенням загальних зборів членів організації згідно із статутом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду, обґрунтовував свої позовні вимоги порушенням його права саме як члена ОСК «Чайка», в питаннях, що пов`язані з його управлінням. Відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Подібний за змістом висновок у відповідних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок щодо закриття провадження у справі з огляду на необхідність розгляду цього спору в порядку господарського судочинства, обґрунтовано визначивши, що спір між членом (учасником) юридичної особи та цією ж юридичною особою, пов`язаний з діяльністю та управлінням останньої, є корпоративним, а тому підлягає розгляду господарським судом.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 496/2058/18 (провадження № 61-14829св20).

Оскільки судом апеляційної інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

У касаційній скарзі заявник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17 (провадження № 12-100гс18), проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20) відступила від висновку, викладеного у зазначеній постанові і зробила висновок, що громадське об`єднання (громадська організація) є одним з різновидів юридичної особи, створеної шляхом об`єднання осіб, які мають право участі у ньому (у ній). Члени громадської організації мають право брати участь в управлінні товариством, обирати та бути обраними до органів управління товариством, одним з яких є голова правління, порядок обрання та усунення з посади якого передбачено статутом такої громадської організації.

Оскільки у вказаній справі підставою для звернення особи з позовом було визнаннярішення загальних зборів членів ОСК «Чайка» незаконним, тому спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і, відповідно, має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції. Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення посилання на те, що судове рішення постановлено у формі постанови, а не у формі ухвали.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, судове рішення апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта