справа №373/1188/18
головуючий у суді І інстанції Рева О.І.
провадження № 22-ц/824/1715/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сас Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Максюти Дмитра Вікторовича та Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до суду із позовом до державного реєстратора Комунального підприємства "Пріоритет" Максюти Д.В. та Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі АТ "Альфа-Банк") про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 12 грудня 2007 року між нею та ПАТ "Укрсоцбанк" було укладено договір іпотеки №04/1-924, який посвідчений державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської нотаріальної контори 12 грудня 2007 року.

10 квітня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства "Пріоритет" Максютою Д.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, за ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки серія та номер: 4402 від 12 грудня 2007 року.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького управління юстиції Нестерцем Ю.П. 17 грудня 2010 року було відкрито виконавче провадження №23284088 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса за №3336 від 17 травня 2010 року та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить їй на праві власності, в тому числі і на вищевказану квартиру.

Вважала, що дії державного реєстратора КП "ПРІОРИТЕТ" Максюти Д.В. порушують норми чинного законодавства, оскільки він проігнорував відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Крім того, в порушення ст. 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" позивач не була повідомлена про реєстрацію речового права на належну їй квартиру.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Максюти Д.В. та АТ "Альфа-Банк" про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись із указаним рішенням, представник відповідача АТ "Альфа-Банк" - адвокат Артеменко А.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до положень ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" та на підставі іпотечного застереження, яке міститься у п. 4.5.3 іпотечного договору, відповідач як іпотекодержатель у зв`язку з невиконанням позивачкою умов кредитного договору, набув право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

У доводах апеляційної скарги відповідач указує на помилковість рішення суду першої інстанції, яке судом прийнято без дослідження документів, які надавались ПАТ "Укрсоцбанк" державному реєстратору, та які були основною складовою частиною реєстраційної справи, що стало підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Відповідач указує, що банком була дотримана процедура набуття права власності на предмет іпотеки, проте докази у підтвердження указаних обставин не були витребувані судом у державного реєстратора.

Саме лише посилання позивачки на обставини про неотримання нею від банка повідомлення про усунення порушень за кредитним договором, на думку відповідача, не є достатньою підставою для задоволення позову.

Також, у доводах апеляційної скарги відповідач вважає, що суд мав врахувати, однак не врахував, неодноразово висловлену Великою Палатою Верховного Суду правову позицію щодо неналежного способу захисту, обраного позивачкою, а саме звернення з позовом про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, замість звернення з позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

07 грудня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Панченко Т.А., в якому представник просила апеляційну скаргу АТ "Альфа-Банк" залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказувала, що в матеріалах справи відсутні підтвердження факту належного направлення відповідачами письмової вимоги позивачу про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та його вручення позивачу на виконання вимог та в порядку, передбаченому ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Заперечує проти доводів апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог, з тих підстав, що документи на підтвердження направлення позивачу відповідної вимоги знаходяться в матеріалах реєстраційної справи, а реєстраційна справа не була витребувана судом і досліджена належним чином, тому позивач не довела свої доводів про не направлення їй даного повідомлення. З такими доводами не погоджується, оскільки ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від Комунального підприємства "Пріоритет" (далі - КП "Пріоритет") а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи, заведеної на підставі рішення державного реєстратора Максюти Д.В., індексний номер 40562423 від 10 квітня 2018 року про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру. Проте, ухвала суду не була виконана, у зв`язку з неможливістю її виконання без боржника.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Онишко В.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача АТ "Альфа-Банк" - адвокат Усікова Л.О. просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Інші учасники справи (їх представники) у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що право власності на нерухоме майно, яке перебувало в іпотеці на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, державним реєстратором було зареєстровано за відсутності документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, що передбачено п. 61 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та іпотекодержателем не було надано суду належних доказів у підтвердження виконання ним вимог передбачених ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

12 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (в подальшому ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 04/1-924, відповідно до якого нею було передано в іпотеку ПАТ "Укрсоцбанк" квартиру АДРЕСА_1 на забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 31-36/17 що був укладений між нею та ПАТ "Укрсоцбанк" 12 грудня 2007 року.

Право власності на указану квартиру було зареєстровано за позивачкою, що підтверджено інформацією з реєстру станом на 23 жовтня 2007 року, (реєстраційний номер 3533 від 19 жовтня 2007 року, Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори).

17 лютого 2015 року ОСОБА_1 змінила своє прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, серії НОМЕР_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , 10 квітня 2018 року зареєстровано за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки, (серія та номер 4402 від 12 грудня 2007 року). На цю квартиру накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 21 грудня 2010 року, ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року ПАТ "Укрсоцбанк" було залучено у якості співвідповідача у цій справі, а ухвалою цього ж суду від 12 лютого 2020 року відповідача було замінено його правонаступником АТ "Альфа-Банк".

Отже, між позивачкою та відповідачем ПАТ "Укрсоцбанк" склалися кредитні правовідносини, виконання зобов`язання за яким забезпечено іпотекою.

Відповідно до змісту статті 1 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закону № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону №898-IV).

Сторони іпотечного договору згідно із ст. 36 указаного Закону №898-IV можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем).

Відповідно до ст. 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч. 4 ст. 37 Закону №898-IV).

Відповідно до статті 4 наявного у матеріалах справи іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право у разі порушення іпотекодавцем основного зобов`язання задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Один із таких способів передбачено у п. 4.5.3 іпотечного договору, а саме шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із п. 4.9 указаного іпотечного договору передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (його частину) для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання може здійснюватись шляхом надіслання (надання) іпотекодавцям повідомлення про передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя. При цьому, право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцями такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім, відомим місцем проживання.

Отже сторонами у іпотечному договорі передбачено відповідний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації у позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закону №1952-IV) державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону №1952-IV державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок державної реєстрації).

Державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису (п. 3 Порядку державної реєстрації).

Державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав (пункти 6 та 7 Порядку державної реєстрації).

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Зокрема, положеннями пункту 61 указаного Порядку державної реєстрації (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N 553, що діяла на час звернення стягнення) передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

10 квітня 2018 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, (серія та номер 4402 від 12 грудня 2007 року). На цю квартиру накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 21 грудня 2010 року, ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не заперечує наявності боргових зобов`язань, однак відповідачами її позбавлено права власності на належне їй майно без дотримання процедури повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, позивачка заперечує отримання будь-яких повідомлень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, що позбавило її права на майно без надання можливості усунути порушення у строки, встановлені у вимозі.

Позивачка отримала від державного реєстратора наявні у реєстраційній справі копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 25 вересня 2017 року та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно з яким це повідомлення було вручене 02 жовтня 2017 року за адресою проживання позивачки (а.с. 20-21, т. 1). Однак вона належність та достовірність указаних доказів не визнає, оскільки у самому рекомендованому повідомленні не зазначено особу, яка його підписала, вона заперечує підписання указаного рекомендованого повідомлення особисто та заперечує можливість отримання та підписання відповідного рекомендованого повідомлення іншим членом сім`ї, оскільки з нею проживають лише її неповнолітні діти.

У наданих суду поясненнях у відзиві від 12 лютого 2018 року на позовну заяву представник ПАТ "Укрсоцбанк" зазначив, що оригінали вимоги та доказу направлення вимоги знаходяться у матеріалах реєстраційної справи у державного реєстратора.

З урахуванням обґрунтованих сумнівів щодо указаних доказів позивачка відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України звернулась до суду з клопотанням про витребування від державного реєстратора реєстраційної справи, що було судом першої інстанції задоволено згідно з ухвалою від 29 січня 2019 року та повторно ухвалою від 07 травня 2019 року. Ухвали у добровільному порядку не були виконані. Відповідні ухвали не були виконані також у примусовому порядку, а виконавче провадження було закінчене на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а саме внаслідок невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.

Державний реєстратор так само як і КП "Пріоритет" у судові засідання не з`являлися, витребуваних матеріалів суду не надали, рішення в апеляційному порядку не оскаржують.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачкою обставини неотримання нею вимоги про необхідність виконання боргових зобов`язань та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку апеляційний суд визнав їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Так, указана норма процесуального права не зобов`язує позивачку доводити відсутність події, а саме про не повідомлення її відповідачами про вчинення дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, оскільки це неможливо довести, а можливо лише спростувати шляхом надання відповідачами відповідних доказів.

Зокрема, відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно із п. 4.9 іпотечного договору передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (його частину) для задоволення його вимог може здійснюватись шляхом надіслання (надання) іпотекодавцям повідомлення про передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя. При цьому умовами іпотечного договору обумовлено, що право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцями такого повідомлення особисто.

Отже, як умовами іпотечного договору, так і Порядку державної реєстрації передбачено направлення іпотекодержателем іпотекодавцю відповідного повідомлення та підтвердження отримання іпотекодавцем такої вимоги.

Крім того, відповідно до п. 10 Порядку державної реєстрації під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви.

Відповідно до пункту 24.Порядку державної реєстрації (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N 553) За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника).

Таким чином, за результатом розгляду заяви іпотекодержателя про державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки державний реєстратор мав невідкладно повернути: копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Отже, оригінали письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, та документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, а саме оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, мають бути саме у іпотекодержателя. Однак ні ПАТ "Укрсоцбанк", ні його правонаступником АТ "Альфа-Банк" не було надано оригінали відповідних доказів у підтвердження обставини дотримання іпотекодержателем та державним реєстратором вимог іпотечного договору, ст. 35, 37 Закону №898-IV та положень п. 57, 61 Порядку державної реєстрації.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення як доказ виконання іпотекодержателем передбаченого умовами іпотечного застереження обов`язку повідомлення іпотекодавця про його наміри задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності у позасудовому порядку у рахунок погашення заборгованості. Враховуючи наведене суд першої інстанції визнав правильно недоведеними обставини щодо дотримання державним реєстратором порядку державної реєстрації та правомірності прийняття оскаржуваного рішення про проведену державну реєстрацію права.

Відповідно до ст. 41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Порушення, які були встановлені судом, є істотними, а не формальними, як вважає відповідач АГ "Альфа-Банк", оскільки у разі завчасного отримання повідомлення про усунення порушення, позивачка мала право на їх усунення та збереження майна.

Оскільки судом встановлено, що позивачку було позбавлено права власності з порушенням положень іпотечного договору, Порядку державної реєстрації та Закону №898-IV, її порушене право підлягає відновленню шляхом скасування рішення Державного реєстратора комунального підприємства "ПРІОРИТЕТ" Максюти Дмитра Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40562423 від 10 квітня 2018 року на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неправильно обраного позивачкою способу захисту апеляційний суд визнав їх безпідставними з урахуванням наступного.

В обгрунтування доводів щодо неправильно обраного позивачкою способу захисту АТ "Альфа-Банк" посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18, відповідно до п. 5.17 якого зазначено: " що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").".

Також послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлений у п. 32 постанови від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18, та у п. 74 постанови від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15, які підтверджують висновок п. 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18.

Однак апеляційний суд не може погодитись із обов`язковістю врахування у цій справі висновків Верховного Суду, що були зроблені при вирішенні спору, що виник з інших правовідносин, які не є тотожними цьому спору. Зокрема у справі №915/127/18 вирішувався господарський спір за позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" до Врадіївської районної державної адміністрації, в якому підприємство просило: скасувати рішення Врадіївської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38096214 від 13 листопада 2017 року, а саме права оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2; скасувати рішення Врадіївської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38098726 від 13 листопада 2017 року, а саме права оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1.

У справі №367/2022/15 предметом спору за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради було визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки; визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування на користь територіальної громади м. Ірпеня в особі Ірпінської міської ради з незаконного володіння юридичної особи земельних ділянок.

Отже, правовідносини є відмінними від правовідносин, що є предметом цього цивільного спору.

У справі №755/9555/18 за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради "Добробут-Гарант" Пукшин Крістіни Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший інвестиційний клуб", Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради "Добробут-Гарант", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_5, про скасування рішення від 18 травня 2018 року про реєстрацію права власності ТзОВ "Перший інвестиційний клуб" на квартиру Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання щодо віднесення відповідного спору до приватно-правового, що підлягає розгляду судами цивільного судочинства та не перевіряла правильності вирішення спору, оскільки спір ще не було вирішено судом.

Разом з тим, у п. 32 указаної постанови Верховним Судом зазначено, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Відповідні постанови Великої Палати Верховного Суду, на які послався АТ "Альфа-Банк" у доводах апеляційної скарги датовані 2018 та 2019 роками.

Разом з тим, частиною 3 ст. 26 Закону N 1952-IV у редакції Закону № 340-IX від 05 грудня 2019 року передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд керується указаною нормою закону, що чинна на час апеляційного перегляду, яка прямо визначає спосіб захисту порушеного права шляхом ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а не скасування відомостей про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав.

При цьому апеляційний суд зазначає, що скасування рішення Державного реєстратора КП "ПРІОРИТЕТ" Максюти Дмитра Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40562423 від 10 квітня 2018 року на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є підставою для одночасного припинення відповідного права у ПАТ "Укрсоцбак" та поновлення цього права у попереднього власника.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 23 жовтня 2007 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності позивачці - ОСОБА_1 (в подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (реєстраційний номер 3533 від 19 жовтня 2007 року, Переяслав-Хмельницька міська державна нотаріальна контора.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 5 грудня 2019 року № 340-IX судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Хоча відповідні вимоги позову про припинення відповідного права у ПАТ "Укрсоцбак" та поновлення цього права у попереднього власника позивачкою не були заявлені, оскільки з позовом вона звернулась до внесення змін до закону, однак її порушене право підлягає захисту у відповідний спосіб в силу прямої норми Закону в редакції цього Закону, яка є чинною на час набрання законної сили цього судового рішення.

Також, при розгляді вказаної справи, з метою належного виконання судом покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку щодо здійснення захисту порушеного права заявника, необхідним є врахування конкретних обставин цієї справи, застосування загальних засад цивільного права - принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також застосування однієї з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводів, які свідчать про порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення згідно із ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить та не встановлені відповідні порушення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні та підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2021 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба