Справа № 163/1695/21
Провадження № 2/163/319/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.,

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

Позивач просить ухвалити рішення про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття та ухвалити рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття та ухвалити рішення про зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що у нього погіршилося матеріальне становище у зв`язку з одруженням. А за судовими рішеннями з позивача на користь відповідача з 02.07.2018 року стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки заробітку та з 02.07.2018 року стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку. Таким чином, сумарно з позивача стягується 50% всіх доходів, що не відповідає нормам п.п. 4 п. 1 ст. 161 ЦПК України та п. 5 ст. 183 СК України.

Тому вважає, що заявлений зменшений розмір аліментів буде достатнім для належного матеріального та гармонійного забезпечення дітей зі сторони позивача, як батька.

Відповідач подала відзив на позовну заяву. У ньому проти заявлених позовних вимог заперечила в повному обсязі. Вказала, що зміна сімейного становища позивача не повинна впливати на матеріальне становище дітей. Позивач є працездатним, зареєстрований як фізична особа-підприємець, має 2 земельні ділянки, житловий будинок із стоматологічним кабінетом та автомобіль. До того ж оскільки діти проживають разом з матір`ю, то тягар основного утримання лежить на відповідачі.

Позивач у відповіді на відзив заперечив позицію відповідача, спростував факт наявності автомобіля, але підтвердив наявність нерухомого майна. Просив позов задовольнити повністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просила розглянути справу без її присутності.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Любомльським районним судом Волинської області 02.07.2018 винесено судовий наказ, яким стягнуто з позивача в користь відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Любомльським районним судом Волинської області 02.07.2018 винесено судовий наказ, яким стягнуто з позивача в користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема в ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені у ст.181 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Як на підставу застосування положень ст.192 СК України щодо зменшення розміру аліментів позивач посилається на те, що 10.10.2020 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , а відтак його матеріальне становище погіршилось, через що не має можливості сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

На підтвердження заявлених вимог позивач подав лише розрахунок заборгованості по аліментах, згідно яких боргу по сплаті аліментів немає.

Зміна сімейного становища - одруження в друге, не означає погіршення матеріального стану. Факт укладення шлюбу не повинен впливати на права дітей на належний рівень їх життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та на інші права, як передбачені національним та міжнародним законодавством.

Інших причин необхідності зменшення розміру аліментів позивач належними доказами не підтвердив.

Таким чином, з огляду на не доведеність існування обставин, які підтверджують зміну матеріального становища позивача в сторону погіршення, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з таким рішенням понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .

Головуючий : суддя С.А.Шеремета