Справа № 445/1310/21
Провадження № 4-с/445/7/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.,

секретаря судового засідання Бездєтко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на дії та бездіяльність державного виконавця (начальника) Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) ,

в с т а н о в и л а :

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою, в якій просить суд визнати бездіяльність державного виконавця (начальника) Заводського районного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 та зобов`язати зняти цей арешт.

Вимоги скарги мотивує тим, що 28.12.2000 року Золочівським районним судом Львівської області було прийнято рішення по справі № 2-691/2000 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 655 грн. 14 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди. 02.04.2021 року, під час реєстрації права власності, ОСОБА_1 дізнався від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу , що відносно його майна зареєстровано два обтяження, а саме: арешт нерухомого майна за реєстраційними номерами №№ 12258190 та 12258220. 08.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до адвокатського бюро " Вікторія Кур`ян та партнери". 12.04.2021 року нею, як адвокатом, було перевірено інформацію щодо обтяження та встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано два обтяження: арешт нерухомого майна за вищевказаними номерами, на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника № 30807927 від 20.04.2001 року державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ Мотрук О.В., обтяжувачем зазначено -Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції. На адвокатський запит, Заводський ВДВС м. Миколаїв 11.05.2021 року надав відповідь, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 26.05.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Іншої інформації вона не отримала, оскільки матеріали виконавчого провадження передані до архіву в 2008 році за закінченням строків зберігання. В Золочівському райсуді Львівської області їй надали лише копію рішення та повідомили, що цивільна справа знищена. На звернення про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , Заводський РВДВС у м. Миколаєві і Південного Міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса)вчинити дії щодо зняття арешту з вказаного майна, йому було відмовлено з причини того, що виконавчі листи були повернені стягувачу, яка повторно до них не зверталася, а у виконавчій службі вісутні виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 . В зв`язку з цим вони звернулися до суду із скаргою.

У судовому засіданні 27.10.2021, 04.11.2021 , представник скаржника ОСОБА_2 скаргу підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні скарги з підстав у ній викладених.

В судове засідання 29.11.2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не з`явилася, подала клопотання про закінчення розгляду справи у її відсутності.

Заступник начальника Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Волкомор А.В., подала до суду відзив в письмовій формі, в якому просила вимогам скарги ОСОБА_1 відмовити повністю в зв`язку з тим, що заборгованість за виконавчими документами не сплачена. Посилання на обставини та факти , якими ОСОБА_1 обгрунтовує скаргу, не є такими, що відповідають законним підставам для задоволення скарги.

В судове засідання представник Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

Залучений в якості заінтересованої особи ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився , подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечив щодо зняття арешту.

Залучена в якості третьої особи - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. хоча належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи.

Суд вирішив розглянути скаргу за відсутності учасників, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 28.12.2000 р. Золочівським районним судом прийнято рішення, яким зобов`язано ОСОБА_1 відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 655,14 грн. та 20000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_3 а також стягнуто з ОСОБА_1 3446 грн. матеріальної шкоди на користь ОСОБА_4 та 30 грн. судових витрат. Ухвалою Львівського обласного суду від 12.03.2001 року , рішення Золочівського районного суду Львівської області від 28.12.2000 р. залишено без змін.

З Інформаційної довідкиз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 252251763 від 12.04.2021 року вбачається, що на майно ОСОБА_1 накладено обтяження у вииі арешту нерухомого майна на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника № 30807927 від 20.04.2001 державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ Мотрук О.В.

Також в суді підтвердився факт того, що Зпаводським ВДВС м. Миколаїв Головного ТУЮ у Миколаївській області здійснювалося виконавче провадження № 30807927 з примусового виконання виконавчого листа № 2-691 від 30.03.2001 року, виданого Золочівським райсудом Львівської області. 12.03.2012, в ході виконання, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 26.05.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.5 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження" ( у редакції від 21.04.1999). Надати більше інформацію неможливо у зв`язку з тим, що виконавчі провадження передані до архіву, знищуються за закінченням строків зберігання після передачі до архіву. Вказане підтверджено листом Заводського ВДВС у м. Миколаєві №30414/107-36/11 від 30.04.2021 року.

Згідно листа Золочівського районного суду Львівської області № 03-02/1/2021 від 31.05.2021 року , цивільна справа № 2-691/2000 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди -знищена.

15.06.2021 року листом № 40347/107-36/11, виданим Заводським ВДВС у м. Миколаєві. адвокату Кур`ян В.В. відмовлено у знятті арешту з підстав того, що завершення виконавчого провадження на підставі повернення виконавчого документу стягувачу, не передбачає зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 .

Згідно копії конверта, вказану відповідь представник ОСОБА_1 отримала 01.07.2021 року, а скаргу до Золочівського райсуду Львівської області подано 06.07.2021 року.

Отже, строк звернення із скаргою - не пропущений.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно достатті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вичерпний перелік випадків, які є підставою для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини наведено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», до яких не належить повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи наведені норми закону та те, що накладення арешту на майно боржника здійснено державним виконавцем з метою примусового виконання постанови про стягнення шкоди, у зв`язку із поверненням виконавчого листа стягувачу згідно пункту 1 частини першої статті 37 цього Закону, але в подальшому рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист скасовано, що при умові перебування виконавчого листа на виконанні є наслідком закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 наведеного Закону та тягне скасування вжитих виконавцем всіх заходів щодо виконання рішення, а також проведення інших необхідних дій у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження»), відповідно накладений державним виконавцем арешт

порушує право власності ОСОБА_1 та перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном.

Тому, враховуючи повернення виконавчих документів стягувачу, відомостей про те, що стягувач повторно звернувся із виконавчим документами до Заводського ДВС у строки, встановлені ст. 12 ЗУ " Про виконавче провадження" -відсутні, тому, суд, вважає за можливе задовольнити вимоги скарги щодо зобов`язання Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеси) вирішити питання щодо зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Що стосується вимог скарги про визнання неправомірними дій Заводського відділу відділу державної виконавчої служби у місті Миколаїв Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеси) щодо відмови у скасуванні арешту належного нерухомого майна ОСОБА_1 протиправними , то вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Скаржником не надано суду достатніх доказів того, що саме дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеси) були притиправними або бездіяльними. Тому відповідно, підстав для задоволення скарги в цій частині немає.

Керуючись статтями 260,441 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и л а:

Скаргу задовольнити частково .

Зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеси) вирішити питання щодо скасування арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ).

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Суддя М. В.Бакаїм