Справа № 192/225/20
Провадження № 2/192/78/21
Ухвала

05 лютого 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання - Корота Л.С.,

представника позивачки - адвоката Воловика М.О.,

відповідачки - ОСОБА_1

представника відповідачки - адвоката Мулька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Солонянської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Під час судового засідання представник позивачки заявив відвід головуючому у справі.

На обґрунтування заяви, представник позивачки зазначив, що головуючий по справі своїми діями коли зазначив про не розгляд заяви про виклик свідка в підготовчому засіданні, з метою розгляду заяви про відвід не надав представнику позивачки строку в декілька днів для можливості мотивування заяви про відвід та прийняти участі в іншому судовому засіданні в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська, а також з метою особистого розгляду заявленого відводу, а не іншим суддею, надав перевагу стороні відповідача, вчинив правосуддя з грубим порушенням вимог процесуального законодавства, і тому на думку представника позивачки не може продовжувати розгляд справи і підлягає відводу.

Відповідачка та її представник проти задоволення заяви про відвід заперечували, вважали, доводи представника позивачки безпідставними.

Представник Солонянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, ознайомившись із заявою про відвід судді, суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки заява про відвід надійшла безпосередньо в судовому засіданні 05 лютого 2021 року, тому дана заява про відвід судді розглянута судом, який розглядає справу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з частиною 1 - суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Також суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 39 ЦПК України - відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Як вбачається із заяви представника позивачки він вважає, що суддя який розглядає справу підлягає відводу, оскільки не розглянув заяву представника позивачки про виклик свідка в підготовчому засіданні.

Відповідно до ухвали суду від 17 грудня 2020 року про закриття підготовчого провадження, а також журналу судового засідання від 17 грудня 2020 року представник позивачки був присутнім під час підготовчого засідання, та йому було відомо про результати підготовчого провадження по справі (а.с. 142-144).

Таким чином, така підстава для відводу, як не розгляд заяви представника позивачки про виклик свідка, була достеменно відома представнику позивачки до початку судового розгляду і повинна була заявлена представником не пізніше двох днів починаючи з 17 грудня 2020 року.

Окрім цього, суд зазначає, що незгода з результатами підготовчого провадження, у відповідність до положень ст. 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Що стосується посилання представника позивачки на те, що суд висловив завчасно свою позицію про намір закінчення розгляду справи в даному судовому засіданні, слід зауважити таке.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України - головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Згідно ст. 240 ЦПК України - суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Будь-яких підстав передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України при розгляді справи в даному судовому засіданні не було встановлено, і тому, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», щодо розумного строку розгляду справи, а також ст. 2 ЦПК України щодо своєчасного розгляду справи, суд зазначив про намір розгляду справи в даному судовому засіданні. Що в свою чергу не свідчить про позбавлення сторони у справі права заявити суду клопотання про оголошення в розгляді справи перерви з підстав визначених ЦПК України.

Щодо посилань представника позивачки на ненадання представнику часу в декілька днів на підготовлення мотивування підстав відводу судді, слід зазначити, що згідно ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно, і можлива участь представника позивачки в іншому судовому засіданні в іншому суді не є підставою для відкладення вирішення відводу судді заявленого в даному судовому засіданні.

З врахуванням зазначеного, суд вважає, що викладені представником позивачки підстави для відводу судді не свідчить про упередженість судді по відношенню до сторони позивача, а зводяться лише до незгоди представника позивача з результатом підготовчого провадження у справі та незацікавленості представника у своєчасному розгляді справи, у зв`язку з чим в задоволенні заяви про відвід судді слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 37, 40 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені заяви представника позивачки адвоката Воловика Максима Олександровича про відвід судді, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Солонянської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Стрельников О.О.