Справа № 182/5798/20
Провадження № 2/0182/642/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.02.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.10.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 14159,75 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 30.05.2020 року по день винесення судового рішення з утриманням при виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в розмірі платежу за 1 місяць, стягнути з відповідача на його користь витрати по правовій допомозі в сумі 1500,00 грн. та судовий збір 840,80 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 21.04.2017 року за № 66-к його прийнято на роботу майстром дільниці формування по ХТС та дільниці крупного литва ливарного цеху з 24.04.2017 року з окладом згідно штатного розпису з випробувальним строком 3 місяці.

Наказом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 29.05.2020 року за № 868-к його звільнено з роботи 29.05.2020 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку 14 календарних днів.

Зазначає, що станом на 08.10.2020 року сума заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 14159,75 грн., тому цю суму заборгованості він просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Також на уставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача у примусовому порядку середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 30.05.2020 року по день винесення судового рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 593, 15 грн.

Враховуючи викладене, він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою про відкриття провадження від 13.10.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

06.11.2020 року на адресу суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ», ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а. с. 32-36), згідно якого просить врахувати доводи та аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, при цьому посилається на наступне.

Так, заборгованість з нарахованої але невиплаченої заробітної плати у розмірі 14159,75 грн. була сплачена товариством ОСОБА_1 на його картковий рахунок 28.10.2020 року, що підтверджується копією платіжного доручення від 28.10.2020 року.

Тому вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості з нарахованої але невиплаченої заробітної плати у розмірі 14159,75 грн. не можуть бути задоволені.

Також враховуючи, що остаточний розрахунок зі ОСОБА_1 було проведено товариством 28.10.2020 року, вважають, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватись лише за період з 30.05.2020 року по 28.10.2020 року включно.

Крім того зазначили, що підстав відшкодування витрат з правничої допомоги у розмірі 1500, 00 грн. немає, оскільки позивачем не надано належних доказів таких витрат, зокрема квитанції прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, які б підтверджували факт отримання вказаних грошових коштів за надання адвокатської правової допомоги.

Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 21.04.2017 року за № 66-к ОСОБА_1 прийнято на роботу майстром дільниці формування по ХТС та дільниці крупного литва ливарного цеху з 24.04.2017 року з окладом згідно штатного розпису з випробувальним строком 3 місяці (а.с. 7).

Наказом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 29.05.2020 року за № 868-к ОСОБА_1 звільнено з роботи 29.05.2020 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку 14 календарних днів. (а.с. 8).

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 01.10.2020 року за № 235 (а.с. 10), заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 29.09.2020 року складає 26 461,67 грн.

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 01.10.2020 року за № 235 (а.с. 11) за період з 29.05.2020 року по 28.09.2020 року ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата у розмірі 23175,38 грн. Станом на 29.09.2020 року безпосередня сума до виплати працівнику без податків і зборів становила 21301,64 грн.

Згідно виписки по рахунку позивача ОСОБА_1 , підприємством було виплачено позивачу 30.09.2020 року частину заробітної плати у розмірі 3571,02 грн. та 02.10.2020 року у розмірі 3570, 87 грн. (а.с. 14-15).

Таким чином на день подання позову перед ОСОБА_1 існувала заборгованість по заробітній платі у розмірі 14159,75 грн. (21301,64 грн. -3571,02 грн.- 3570,87 грн.), проте дана сума заборгованості була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» ОСОБА_1 на його картковий рахунок 28.10.2020 року, що підтверджується відповідною копію платіжного доручення від 28.10.2020 року (а.с. 37).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для примусового стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 14159,75 грн. немає, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь заробітної плати у розмірі 14159,75 грн. задоволенню не підлягають.

В той же час з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 61 094,45 грн., з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбаченаст. 117 КЗпП України відповідальність.

При розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача було звільнено 29.05.2020 року, остаточний розрахунок з позивачем проведений 28.10.2020 року (а.с. 8, 37).

Згідно довідки про середній заробіток Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 01.10.2020 року за № 235 (а. с. 12), середньоденна заробітна плата позивача складає 593,15 грн.

Кількість робочих днів затримки нарахованої заробітної плати за період з 30.05.2020 року по 27.10.2020 року становить 103 робочі днів тому середній заробіток за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні становить 61094,45 грн. (593,15 грн. х 103 днів затримки розрахунку).

Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 61094,45 грн., з утриманням при виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений останнім при зверненні до суду з позовом (а.с. 1).

Позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн., проте суд вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні такої суми, з огляду на наступне.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв`язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, яка вчиняє особа, яка надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки були зроблені у постанові Верховного Суду №826/1216/16 від 27 червня 2018 року.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вище зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 17.10.2018 року по справі за № 301/1894/17

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем було надано Ордер про надання правничої (правової) допомоги від 22.09.2020 року, договір № 6/2020 про надання правової допомоги від 22.09.2020 року, акт виконаних робіт з надання правової допомоги від 08.10.2020 року та довідку від 08.10.2020 року (а.с. 18-22).

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із того, що позивачем не надано суду належних доказів, зокрема квитанції до прибуткового касового ордера, платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи, касові чеки, які б свідчать про фактичну оплату винагороди адвокатом, пов`язану із наданням правової допомоги, отже, відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. на користь позивача.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 47, 116,117, 139, 147, 148, 149, 235 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (, місцезнаходження м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 300) про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 61 094,45 грн. (шістдесят одна тисяча дев`яносто чотири грн. 45 коп.) з утриманням при виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судового збору суму 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок грн. 80).

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева