Номер провадження: 22-ц/813/1881/21
Номер справи місцевого суду: 2-3813/11
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року по справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської місцевої прокуратури №3, ОСОБА_5 , про усунення перешкод, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2008 року Приморська районна адміністрація звернулась до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської місцевої прокуратури №3, ОСОБА_5 про усунення перешкод.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з несправністю труб системи водопостачання, які проходять через квартиру відповідачки замокає стіна кімнати квартири АДРЕСА_2 , яка є спільною стіною з квартирою АДРЕСА_3 . Також здійснюється залиття підвального приміщення, яке знаходиться під квартирою АДРЕСА_4 , що приводить до руйнації фундаменту будинку. Вентиляційний канал, який виходить з підвального приміщення будинку замурований відповідачем. КП ДЄЗ «Жовтневе» неодноразово надсилали ОСОБА_1 приписи про необхідність ліквідувати причини замокання капітальних стін будинку та залиття підвалу. На приписи відповідач не реагує та не допускає робітників для ліквідації причин замокання стін будинку.

На підставі зазначеного Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд зобов`язати ОСОБА_1 відновити зруйновані вентиляційні канали з підвального приміщення квартири АДРЕСА_5 , які виходять у двір будинку під сходи квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 здійснити заходи по відкачуванню води з підвального приміщення будинку АДРЕСА_6 та прилеглих до нього приміщень; зобов`язати ОСОБА_1 провести роботи по відновленню фундаменту та капітальних стін будинку АДРЕСА_6 від замокання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2010 року провадження у справі було зупинено до розгляду іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 про визнання не чинним рішення МВК, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні загальними приміщеннями та іншими.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2019 року провадження у справі поновлено, адже рішення прийняте за результатами розгляду справи, через розгляд якої зупинено провадження у справі, набрало законної сили.

У підготовчому судовому засіданні 23 вересня 2019 року у якості третіх осіб було залучено до участі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 та провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №1522/11071/11.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2020 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду.

В останнє судове засідання сторони по справі не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 відновити зруйновані вентиляційні канали з підвального приміщення квартири АДРЕСА_5 , які виходять у двір будинку та під сходи квартири АДРЕСА_1 ; здійснити заходи по відкачуванню води з підвального приміщення будинку АДРЕСА_6 та прилеглих до нього приміщень; провести роботи по відновленню фундаменту та капітальних стін будинку АДРЕСА_6 від замокання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи призначено на 28 січня 2021 року відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку із ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та з підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду і забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджено поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток.

Апелянту ОСОБА_1 судова повістка надсилалась на адресу, що була зазначена нею у її апеляційній скарзі, однак на останнє судове засідання вона повернулась до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 , як ініціатор апеляційного провадження, повинна проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї апеляційної скарги та її розглядом.

Крім того, 28 січня 2021 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його бажанням приймати участь у судовому засіданні.

Під час перебування вказаної справи у апеляційному суді від третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 09 грудня 2020 року та 27 січня 2021 року, надходили клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із їх бажанням особисто приймати участь у судовому розгляді справи.

Однак відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, тому колегія суддів прийшла до висновку про залишення поданих клопотань без задоволення.

26 жовтня 2020 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, від інших учасників справи відзив впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив. Клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від сторін також не надходило.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Крім того, слід звернути увагу на те, що у заявах про відкладення розгляду справи поданого третіми особами міститься примітка щодо недовіри суддям Дрішлюку А.І. та ОСОБА_7 , однак судова колегія не приймає зазначене до увагу з наступних підстав.

Згідно практики «Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (Рішення Європейського суду по справі «Білуха проти України» від 09.11.2006р.).

До кола основних прав учасників справи належить право подавати заяви та клопотання і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Спеціальним правом учасника справи є право подати відповідно до частини другої статті 39 ЦПК України заяву про відвід судді з підстав, зазначених у статтях 36, 37 цього Кодексу.

Порядок вирішення заявленого відводу визначений статтею 40 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Однак, сторони не скористались своїм правом та не надали до суду заяви про відвід суддів, яка б відповідала вимогам ст. 39 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №19293564 від 23.06.2008р. (т. 1 а.с. 55), право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 23 грудня 1994 року з ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 78-79) та з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 80-81).

Колишній житловий будинок і флігель ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_6 прийняті під охорону держави рішенням Одеського облвиконкому від 27 грудня 1991 року №580 як пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення, про що свідчить лист Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації №01-15/3176 від 06 травня 2008 року (т. 1 а.с. 20) та відповідне рішення (т. 1 а.с. 22-24).

20 червня 2007 року директор КП ДЄЗ «Жовтневий» звернувся до голови Приморської райадміністрації Одеської міської ради з доповідною №0323, вказавши, що з грудня 2001 року, за рахунок несправності сантехнічних систем в квартирі АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 , залиті стіни кутової кімнати №4, суміжної з квартирою АДРЕСА_3 . Одночасно проходить залиття підвального приміщення квартири АДРЕСА_5 . Просив звернутися до суду, оскільки ОСОБА_1 не реагує на попередження та припини майстра дільниці №5 (т. 1 а.с. 6-7).

Відповідно до Акту майстрів дільниці №5 КП ЖКС «Порт-Франківський» ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , який складений за результатами огляду квартири АДРЕСА_1 протікання до підвального приміщення не виявлено (т. 1 а.с. 82).

Згідно із актом складеним ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 та ОСОБА_16 від 30 червня 2009 року будинок АДРЕСА_6 відвідали юрист Приморської райадміністрації Одеської міської ради ОСОБА_17 та помічник прокурора Приморського районна м. Одеси Турецький О.С., які переконалися на місці в фактах, які продовжувалися на їх очах, заливів з квартири АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_1 .. Посадові особи попередили ОСОБА_1 про те, що залив квартир АДРЕСА_5 та №4 продовжується (т. 1 а.с. 118).

Відповідно до акту комісії КП ЖКС «Порто-Франківський» від 20 травня 2008 року плями замокання стіни квартири АДРЕСА_2 , орендарем якої є ОСОБА_18 збільшуються (т. 1 а.с. 147).

Майстер дільниці №5 КП ЖКС «Порто-Франківський» виносив приписи ОСОБА_1 щодо усунення порушення (т. 1 а.с. 174).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Провадження у даній справі було зупинено тривалий проміжок часу до набрання законної сили рішенням у справі №1522/11071/11.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Приморського районного суду м. Одеси у справі №2/1522/11071/11 від 10 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, встановлено, що згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №049/16 від 25 березня 2016 року, вологість приміщень квартир АДРЕСА_7 та підвалу вперше зареєстрована у 2001 році та прожовується, причиною цього є несправність каналізаційного ліжака в приміщенні санвузла першого поверху квартири АДРЕСА_8 перевищені, кімната непридатна для проживання; вентиляційні канали, які існували раніше, що виходять із приміщення підвалу під сходи парадної забудовані під час реконструкції квартири АДРЕСА_3 , чим перекрита вентиляція підвального приміщення та вхідного вузла; перевищений рівень вологості приміщень квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 та підвального приміщення. Також, незадовільний технічний стан конструкцій напряму залежить від проникнення вологи із несправного каналізаційного ліжака приміщення санвузла, що знаходиться на першому поверсі квартири АДРЕСА_3 та відсутності вентиляції; обладнання каналізаційного ліжака санвузла на першому поверсі квартири АДРЕСА_3 суперечить діючим санітарним нормам.

Висновком судової інженерно-технічної експертизи №049/16 від 25 березня 2016 року встановлено наявність вологи у квартирах АДРЕСА_9 , яка напряму залежить від проникнення вологи із несправного каналізаційного ліжака приміщення санвузла, що знаходиться на першому поверсі квартири АДРЕСА_3 та відсутності вентиляції.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 здійснити заходи по відкачуванню води з підвального приміщення будинку АДРЕСА_6 та прилеглих до нього приміщень.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно відсутності доказів про існування у підвальному приміщенні вентиляційних каналів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно листа Комунального підприємства «ЖКС «Порто-Франківський» №1137/жкс від 23 вересня 2009 року, при комісійному обстеженні на місці відповідно до поповерхового плану МБТІ від 1947 року (з внесенням змін в 1967 році) робітниками дільниці №5 встановлено, що даний підвал знаходиться у правоворотньому триповерховому флігелі літ. «А». Вентканали в підвалі відсутні. У частині підвалу S = 8,01 кв.м. в несучій зовнішній стіні спостерігається ніша, яка по поверховому плану отвір, частково закладений, у зв`язку з будівництвом сусіднього триповерхового флігеля літ. «Д». В другій частині підвалу S = 3,39 кв.м. наявний закладений отвір в стіні (т. 1 а.с. 132). Доказів на спростування зазначеного стороною відповідача до суду надано не було.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача про відновлення зруйнованих вентиляційних каналів з підвального приміщення квартири АДРЕСА_5 , які виходять в двір будинку та під сходи квартири АДРЕСА_3 та про відновлення фундаменту та капітальних стін будинку АДРЕСА_6 від замокання, адже винність дій ОСОБА_1 у замоканні та залитті підвалу та стін квартир достовірно встановлена.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому нормами ЦПК України , що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що відповідачем ОСОБА_1 ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, що затоплення підвального та прилеглого до нього приміщень, пошкодження фундаменту та вентиляційних каналів сталось не з її вини.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм належну правову оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для часткового задоволення позову.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 03 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік