Провадження № 2/243/3151/2021
29 листопада 2021 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Ільяшевич О. В.,
секретаря судового засідання Долженко В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -
20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час перебування в шлюбі в них народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує на те, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 30 липня 2021 року шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано. З 2020 року донька проживає разом із нею в будинку, який належить її батькам, відповідач проживає окремо. Вказує на те, що відповідач неофіційно працевлаштований, має постійний дохід, не є інвалідом, на має на утриманні інших дітей, ні батьків інвалідів. Зазначає, що 21 липня 2021 року вона зверталася до суду із заявою при видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак ухвалою суду від 15 вересня 2021 року їй було відмовлено у видачі судового наказу. З огляду на викладене, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј усіх видів заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21 липня 2021 року і до повноліття доньки.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4137, виданого на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 30 листопада 2011 року за № 49, а також ордеру серії ДН№ 158331 від 19 жовтня 2021 року та договору про надання юридичних послуг від 16 липня 2021 року, подали до суду заяви, в якій просили справу слухати у їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до відповіді відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації, наданої на запит суду, вбачається, що відомості про реєстрацію ОСОБА_3 у відділі відсутні. Крім цього судом було зроблено запит до відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області вбачається, що відомості про реєстрацію ОСОБА_3 у відділі відсутні.
ОСОБА_3 був повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, однак не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивач не заперечувала проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення.
В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення.
Ухвалою від 01 листопада 2021 року у справі відкрито спрощене провадження.
Ухвалою від 29 листопада 2021 року вирішено питання щодо заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази.
Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Слом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 . ЇЇ батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки № 22-15/4-2431 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , 02 грудня 2020 року по теперішній час.
Відповідно до ухвали Слов`янського міськрайнного суду Донецької області від 15 вересня 2021 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .
Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України).
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі.
Згідно із ст. 18 3 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом .
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, згодою позивача, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання дійсного позову до суду, а саме з 20 жовтня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Вимоги позивачки стосовно стягнення аліментів з моменту подання нею заяви про видачу судового наказу, а саме з 21 липня 2021 року підлягають задоволенню, з огляду на такі встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні ним докази.
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч. 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2021 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 . Вказана ухвала була мотивована тим, що інформація про зареєстроване місце проживання у встановленому законом порядку відповідача відсутня.
Суд зважає на те, що позивачка звернулася із заявою про видачу судового наказу 21 липня 2021 року, проте ухвала про відмову у видачі судового наказу була постановлена 15 вересня 2021 року, тобто майже через два місяця. При цьому, із позовною заявою позивачка звернулася до суду 20 жовтня 2021 року, тобто через короткий проміжок часу після отримання ухвали про відмову у видачі судового наказу.
Суд зважає на підставу відмови у видачі судового наказу - відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, тобто не з вини позивачки.
У зв`язку з викладеним, суд розцінює подання заяви про видачу судового, як вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача.
Суд повторно звертає увагу на те, що відповідач не з`явився до суду, не надав відзиву на позов, не скористався своїми процесуальними правами доведення іншого, ніж зазначено у позові та представлених суду доказів.
В судовому засіданні не встановлено, що у період часу з 21 липня 2021 року відповідач приймав участь в утриманні дитини.
З огляду на безумовний обов`язок відповідача, як батька дитини, утримувати дитину до 18 років, такі дії відповідача розцінюються судом як ухилення від надання утримання дитини.
На підставі викладеного, доводи позивачки про стягнення аліментів з відповідача з 21 липня 2021 року (дата звернення із заявою про видачу судового наказу) є слушними та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.
Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».
За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.
Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.
Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 182, 183, 190, 191 СК України, ст. ст. 10, 58, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів- задовольнити повністю.
Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 липня 2021 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони по справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 . Електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

Представник позивача: ОСОБА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4137, виданого на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 30 листопада 2011 року за № 49, місце знаходження: АДРЕСА_2 , Електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

Дитина на утримання якої стягуватимуться аліменти:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження, НОМЕР_1 , виданого Слом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складений 01 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя: О. В. Ільяшевич