Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 466/506/15-ц

провадження № 61-3206св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Національний банк України,

представник позивача - Кауфман Вікторія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національного банку України на постанову Апеляційного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Національний банк України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2009 року між Національним банком України та акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (далі - АБ «БРР») з метою підтримання ліквідності останнього укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ним надано АБ «БРР» кредит на суму 4 000 000,00 грн на строк з 12 березня 2009 року до 13 жовтня 2009 року з оплатою 16,50 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 березня 2009 року між ними укладено договір застави майнових прав, згідно з умовами якого у заставу надано майнові права за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року, укладеним між АБ «БРР» та ТОВ «ГАЛ-КАТ». У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, ТОВ «ГАЛ-КАТ» передало АБ «БРР» нерухоме майно згідно з умовами іпотечного договору від 26 жовтня 2007 року.

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходилась кримінальна справа № 1328/2206/12 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 365 та частиною другою статті 366 КК України. Матеріалами кримінальної справи встановлено, що відповідач, перебуваючи у трудових відносинах з АБ «БРР», а саме працюючи начальником Львівського відділення - Західного регіонального управління АБ «БРР», будучи службовою особою, умисно, з перевищенням службових повноважень, вчинив дії (у тому числі по внесенню до офіційних документів про реєстрацію обтяжень нерухомого майна завідомо неправдивих відомостей), які призвели до виведення з-під застави нерухомого майна, яке забезпечувало виконання ТОВ «ГАЛ-КАТ» зобов`язань за кредитним договором з АБ «БРР». Внаслідок таких дій відповідача Національний банк України був позбавлений можливості повернути надані за кредитним договором кошти в сумі 2 777 993,59 грн (заподіяні збитки) за рахунок реалізації предмета застави.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 365 КК України, у зв`язку з декриміналізацією діяння, а за частиною другою статті 366 КК України у зв`язку із застосуванням акту амністії. Ця постанова є достатнім доказом доведеності вини відповідача у вчиненні злочину, заподіянні позивачу шкоди в межах розміру вартості майна, яким забезпечувалося виконання кредитних зобов'язань та на яке банк не зміг звернути стягнення внаслідок злочинних дій відповідача.

Станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість АБ «БРР» за кредитним договором складає 460 613,03 грн. 28 лютого 2014 року ним прийнято рішення про затвердження ліквідаційного балансу АБ «БРР» та на сьогоднішній день ліквідатором банку вживаються заходи щодо виключення банку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців».

Національний банк України посилається на норми статей 1166, 1172 ЦК України щодо відшкодування юридичною особою шкоди, завданої її працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків та на пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року№ 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, і це не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові.

Згідно з частиною третьою статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

На підставі викладеного, Національний банк України просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 460 613,03 грн у відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

У вересні 2016 року Національний банк України подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

Касаційну скаргу Національного банку України передано до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року касаційну скаргу Національного банку Українизадоволено частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року позов Національного банку України задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного Банку України 416 127,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 20 518,00 грн судових витрат в дохід держави.

У лютому 2019 року Національний банк України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі нарахованих відсотків 44 485,04 грн та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову у цій частині.

У решті постанова суду апеляційної інстанції не оскаржується та не переглядається.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції вважає, що справу необхідно призначити до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Необхідності виклику учасників справи для надання пояснень у справі не вбачається.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії та складності справи, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401, частиною першою статті 402 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди призначити до судового розгляду.

Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв С. О. Карпенко І. М. Фаловська