ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1086/21 Справа № 190/1678/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В.М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря судового засідання Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк» на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_1 про визнання припиненими правовідносин, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство Райффайзен Банк Аваль (далі ПАТ Райффайзен Банк Аваль) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 17 січня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/122293/3196/74, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 25.075 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,50% річних, строком на 240 місяців до 17 січня 2027 року.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 17 січня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №014/122293/3196/74 за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком у повному обсязі по зобов`язанням позичальника.

Зазначали, що банк умови договору виконав у повному обсязі надавши обумовлені кредитним договором грошові кошти.

Посилаючись на те, що позичальник допустив порушення умов договору, не сплачуючи щомісячні платежі у розмірі та у строк, передбачений договором, а вимоги про дострокове стягнення допущеної заборгованості залишив без належного реагування та виконання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/122293/3196/74 у загальному розмірі 23.306 доларів США 71 цент, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 492.877 грн.32 коп., з яких: 16.769 доларів США 78 центів, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354.637 грн.97 коп. - заборгованість за кредитом (до складу якої входить і прострочена заборгованість за кредитом 2.560 доларів США 50 центів, що еквівалентно 54. 148 грн.03 коп.); 6.536 доларів США 93 цента, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 138.239 грн.35 коп. - заборгованість за відсотками (до складу якої входить прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 6.494 долари США 43 центи, що еквівалентно 137.340 грн.59 коп.) (т.1, а.с. 3-8).

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ Райффайзен Банк Аваль про визнання припиненими правовідносини, мотивуючи його тим, що 17 січня 2007 року між нею та банком укладено договір поруки №014/122293/3196/74, за умовами якого вона взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком у повному обсязі по зобов`язанням позичальника ОСОБА_1 умов кредитного договору №014/122293/3196/74.

Вказувала, що порука це строкове зобов`язання, яке припиняє суб`єктивне право кредитора.

Посилаючись на те, що строк вимоги за договором поруки на підставі ст.559 ЦК України сплинув, у передбачений законом термін вимоги до неї пред`явлено не було, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати припиненою поруку за договором поруки №014/122293/3196/74 від 17 січня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ Райффайзен Банк Аваль.

Рішенням П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 492.877 грн.32 коп. з яких: 354.637 грн.97 коп. заборгованість за кредитом; 54.148 грн.03 коп. прострочена заборгованість по кредиту, 138.239 грн. 35 коп. заборгованість за відсотками, 137.340 грн. 59 коп. прострочена заборгованість за відсотками. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат (т.1, а.с. 224-228).

В апеляційні скарзі позивач ПАТ Райффайзен Банк Аваль, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити повністю, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення (т.1, а.с. 233-234).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль задоволено частково. Рішення П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором - змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитним договором у розмірі 23.306 доларів США 71 цент, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 492.877 грн.32 коп., з яких 16.769 доларів США 78 центів, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354.637 грн.97 коп., заборгованість за кредитом; 6.536 доларів США 93 цента, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 138.239 грн.35 коп., - заборгованість за відсотками. В решті рішення П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року залишино без змін (т.2, а.с. 42-51).

Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ Райффайзен Банк Аваль про визнання припиненими правовідносини скасовано, справу вказаній частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залучено до участі у справі акціонерне товариство «Оксі Банк» () в якості правонаступника акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ().

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами, з 17 січня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір 014/122293/3196/74, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 25 075 доларів США зі сплатою 13,50% річних строком на 240 місяців, тобто до 17 січня 2027 року. Погашення кредиту та процентів згідно графіку здійснюється щомісячно (т.1 а.с.14-19,60-65).

У забезпечення цього договору, того ж дня між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком у повному обсязі по зобов`язанням позичальника (т.1 а.с.20-21,66-67).

29 липня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» банк направив відповідачам вимоги про дострокове погашення кредиту, яке ОСОБА_2 згідно поштового повідомлення не отримувала (т.1 а.с.22,73-77).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість за кредитним договором станом на 15 жовтня 2015 року складає 23 306, 71 доларів США, що еквівалентно 492 877,32 грн, з яких 16 769, 78 доларів США, що еквівалентно 354 637,97 грн заборгованість за кредитом, 6 536, 93 доларів США, що еквівалентно 138 239,35 грн заборгованість за відсотками, яку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом статті 559 ЦК України (тут і далі редакції, чинній на час укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій правовий акт № 435-IV від 16.01.2003 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

За своєю правовою природою строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), і його закінчення є підставою для припинення поруки. У випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у статтях 263, 264, частині п`ятій статті 267 ЦК України. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін.

Визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у договорі поруки №014/122293/3196/74 від 17.01.2007 р., а саме в пункті 4.1 передбачили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, вказаний строк є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, та для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду з відповідним позовом до поручителя.

Крім того, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням, у іншому випадку порука в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу визначеного договором поруки строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою та як видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, у разі пред`явлення вимоги до поручителя у зв`язку з настанням строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, поза межами строку дії поруки, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, у редакції, чинній, на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ Райффазен Банк Аваль в межах строку дії кредитного договору, а саме 29 липня 2015 року надіслав на адресу позичальника та поручителя письмові вимоги про дострокове погашення кредиту. Таким чином, скаржник змінив строк виконання основного зобов`язання з 17.01.2027 року на 29 вересня 2015 року. Саме з цього часу почався відлік шестимісячного строку для пред`явлення вимоги поручителю, як це передбачено ч. 4 ст. 559 ЦПК України.

Позивачем до суду першої інстанції було надано розрахунок як доказ заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено період та сума фактичної сплати коштів за кредитом, відсотками та штрафними санкціями, а також суми заборгованості за цими показниками станом на 05 жовтня 2015 року.

Окрім того, скаржник надав до суду виписку по рахунку позичальника, яка підтверджує факт погашення останнім заборгованості за кредитом в сумі 50.00 доларів США саме 18 травня 2015 року.

Таким чином, апеляційний суд, врахувавши вищенаведене дійшов висновку, що порука ОСОБА_2 за договором №014/122293/3196/74, за яким поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором за №014/122293/3196/74 від 17.01.2007 року, не є припинена, а тому позов до ОСОБА_2 необхідно задовольнити.

У зв`язку із вищевказаним, у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 , скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення - про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Оксі Банк» до ОСОБА_2 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Оксі Банк».

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України із відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Оксі Банк» підлягає стягненню судовій збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 11089,74 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк» в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк» до ОСОБА_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк» судовий збір у розмірі 11089,74 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_1 про визнання припиненими правовідносин - відмовити.

Стягування з ОСОБА_2 проводити солідарно з боржником ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: