Ухвала

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 726/1388/16

провадження № 61-10684св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Чернівецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Владичана А. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Чернівецькій області, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2014 року по 22 грудня 2016 року.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак

НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак

НОМЕР_2 .

З повідомлення Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області від 21 липня 2016 року № 31/24-1658 позивач дізнався, що ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 20 липня 2016 року № 7341/2016/000099, за яким відчужено автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 .

Також за повідомленням Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області від 05 серпня 2016 року № 31/24-1819 ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 22 липня 2016 року

№ 7341/2016/000151, за яким відчужено автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 .

Позивач зазначав, що із 16 липня 2016 року проживає окремо, згоди на укладення договорів купівлі-продажу його дружині не давав.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 остаточно просив визнати автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , від 20 липня

2016 року № 7341/2016/000099, посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, недійсним. Поділити спільне майно подружжя шляхом виділу ОСОБА_1 у власність автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 69 799,00 грн як грошову компенсацію різниці Ѕ частки від загальної вартості спільних автомобілів та вартості виділеного йому у власність автомобіль. Припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак

НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак

НОМЕР_2 .

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7341/2016/000099, укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, щодо автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , 2010 року випуску. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 180 796,00 грн як грошову компенсацію різниці Ѕ частки від загальної вартості автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов

№ НОМЕР_4 , 2010 року випуску. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що встановлено належність майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, тому договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson» є недійсним у силу статей 203, 215 ЦК України. У частині стягнення грошової компенсації різниці Ѕ частки від загальної вартості автомобілів, відмовлено, оскільки автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI» продано за згодою подружжя та частину коштів, а саме: 4 000,00 доларів передано ОСОБА_1 . Вимоги у частині виділу у власність ОСОБА_1 автомобіля «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, не підлягають задоволенню, оскільки такий поділ майна буде суперечити вимогам частини першої статті 70 СК України щодо рівності часток у спільному майні подружжя. Отже, підлягає стягненню грошова компенсація на користь позивача у розмірі Ѕ частини вартості автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, оскільки саме такий спосіб поділу буде відповідати рівності часток у спільному майні подружжя.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржувалося лише в частині відмови у задоволенні позову. Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог, а саме, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson» та його поділу у вигляді стягнення на користь позивача грошової компенсації різниці Ѕ частки, не оскаржувалось, а тому в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 залишено без задоволення. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, який встановивши, що спірний автомобіль був відчужений за згодою подружжя і подружжя добровільно вирішило питання про поділ коштів від продажу автомобіля, зокрема позивачу було передано частину коштів в розмірі 4 000,00 доларів США, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність згоди ОСОБА_1 на відчуження спірного автомобіля та про відсутність підстав для стягнення відповідної компенсації за частку у відчуженому автомобілі.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 задоволено частково. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова мотивована тим, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , визнав недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 180 796,00 грн, як грошову компенсацію різниці Ѕ частки від загальної вартості вказаного автомобіля, при цьому не врахував, що визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу виключає можливість стягнення компенсації половини його вартості, оскільки задоволення обох вимог буде означати отримання подвійного стягнення.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 108 215,50 грн, як компенсацію 1/2 частини вартості його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Hyundai Tucson», кузов

№ НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_3 , 2010 року випуску. Припинено право спільної сумісної вартості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль марки «Hyundai Tucson», кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_3 , 2010 року випуску. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, щодо автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» та автомобіля «Hyundai Tucson», проте на час звернення позивача до суду вказані автомобілі вже не були об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, спірний автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» продано в період шлюбу, доказів того, що кошти, отримані від продажу спірного автомобіля, витрачено не в інтересах сім`ї, не надано, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за вказаний автомобіль. Водночас, ОСОБА_2 розпорядилась транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», який є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, без письмової згоди позивача. Оскільки позивачем не внесено на депозитний рахунок грошові кошти для виплати компенсації ОСОБА_2 , тому вимоги позивача про виділення йому у власність автомобіля «Hyundai Tucson» не підлягають задоволенню. Отже, позивач має право на грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля «Hyundai Tucson», яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортного засобу на час розгляду справи. Стягнення компенсації половини вартості транспортного засобу виключає можливість визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців

від 10 лютого 2021 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Визнано договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , від 20 липня 2016 року, посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, недійсним. Поділено майно, виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 . Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 69 799,00 грн грошової компенсації вартості різності часток автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , та вартості виділеного йому у власність автомобіля. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що встановлено належність майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі, яке є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому, ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, яке набуте ними в період шлюбу. Крім того, відсутня згода ОСОБА_1 на відчуження транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», та використання коштів отриманих від його продажу в інтересах сім`ї. Отже, при поділі спільного майна подружжя має бути врахована вартість транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI». Автомобіль «Hyundai Tucson» також відчужений без згоди позивача, отже, спірний договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Tucson» укладений з порушенням його форми та відповідно є недійсним.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У червні 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 січня

2017 року у справі № 6-2565цс16, від 07 червня 2017 року у справі № 6-2670цс16,

у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16,

від 09 червня 2021 року у справі № 523/15462/16-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 159/6782/18, від 26 травня 2021 року у справі № 648/3137/15-ц, від 14 квітня

2021 року у справі № 127/7830/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Також, у касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах) як на підставу оскарження судового рішення. Так, заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо визначення строку дії звіту про оцінку транспортного засобу під час нового розгляду справи. Крім того, як на підставу оскарження судових рішень заявниця посилається на пункт 4 частини другої

статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою(пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Чернівецькій області, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року призначити до судового розгляду на 15 грудня 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик