Справа № 338/158/19
Провадження № 22-ц/4808/316/21
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
У Х В А Л А

04 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі судді Фединяка Василя Дмитровича перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду від 29 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Старобогородчанська сільська рада об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Богородчанського районного суду від 29 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення у справі від 31.07.2019 року у справі №338/158/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Старобогородчанська сільська рада об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту повернуто заявникові.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення.

Разом з тим апеляційна скарга ОСОБА_1 не повністю відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, оскільки за апеляційною скаргою не сплачено судовий збір.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Установлено, що вказану ухвалу ОСОБА_1 отримав 22 січня 2021 року, що підтверджується підписом у повідомленні про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, встановлений ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2021 року

ОСОБА_1 28 січня 2021 року повторно подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, як на підставу звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 додано електронну відповідь на запит про відомості з державного реєстру фізичних осіб- платників податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року в якій не відображено відомості про його незадовільний майновий стан. Будь-яких інших доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, що є підставою для звільнення від сплати судового збору, заявником надано не було (про те, який реальний дохід він отримує, наявність заробітної плати, стипендії, пенсії, виплат, прибутку тощо, яке рухоме та нерухоме майно перебуває у його власності та інше)

У п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати" судам роз`яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами сторін, з другого боку.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд повинен врахувати особу заявника, характер спору, питання, яке вирішується в суді, а також забезпечити належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору, та інтересами заявника на судовий захист.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин та за наявності клопотання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану або статусу за своїм внутрішнім переконанням.

Станом на 01 лютого 2021 року судовий збір не сплачено та вимоги ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2021 року не виконано.

Згідно положень ч. 3 ст. 185, ст. 357 ЦПК України у разі невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог ухвали суду в установлений строк, скарга вважається неподаною та повертається.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя (case of KREUZ v. POLAND), оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні.

Це пов`язано з тим, що, на думку Європейського суду з прав людини, судовий збір є таким обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів (case of «Shishkov v. Russia»).

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід вважати неподаною та повернути апелянту, оскільки зазначена скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, а на вимоги суду щодо приведення апеляційної скарги відповідно до приписів Закону, скаржник не реагує.

Роз`яснити, що згідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.185, 357 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду від 29 грудня 2021 року вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя: В.Д.Фединяк