Справа № 182/3372/21
Провадження № 2/0182/2133/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.11.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.

представника позивача - адвоката Любарця С.С., що діє на підставі ордеру серія АЕ № 1073091 від 27.07.2021 року (а.с.38-39)

представника позивача - ОСОБА_10 , самопредставництво на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.100-102)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про припинення спільної часткової власності та про визнання права власності .

Заяви по суті справи.

Позивач звернулась з суду з позовними вимогами до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить припинити право власності Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.3-6).

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 20.09.1993 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували квартиру АДРЕСА_1 порівну, про що видано свідоцтво про право власності на житло. На момент приватизації квартири ОСОБА_3 вони перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_2 , спадщину на належну їй Ѕ частину квартири отримав брат її чоловіка ОСОБА_5 , про що йому 11.06.1999 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину. 17.05.2000 року ОСОБА_5 подарував їй належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . У 2002 році зі своїм чоловіком ОСОБА_3 вона розлучилась. З моменту вселення в квартиру та реєстрації в ній, в неї зберігаються усі документи, які підтверджують її право та її колишнього чоловіка право власності на зазначену квартиру. У 2008 році ОСОБА_3 помер. Їх донька ОСОБА_6 , як єдиний спадкоємець першої черги після смерті свого батька звернулась до приватного нотаріуса Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини. 12.04.2021 року приватний нотаріус Апальков Є.В. відмовив її доньці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , оскільки право власності на зазначену частку квартири зареєстровано за іншою особою, а саме за Нікопольською об`єднаною державною податковою інспекцією та є державною власністю. Так вони з донькою дізнались, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за Нікопольською об`єднаною державною податковою інспекцією та є державною власністю. Право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за Нікопольською об`єднаною державною податковою інспекцією було зареєстроване ще 24.03.2009 року, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності б/н від 30.04.1999 року. Більше 20 років з моменту виникнення права власності у відповідача на частку квартири жодний представник не відвідував її, жодних листів, або будь-яких дій стосовно реалізації свого права власності з боку відповідача не надходило. Інша 1/2 частина квартири належить їй, вона утримує квартиру самостійно, сплачує всі комунальні послуги та проводить ремонт. В квартирі мешкає вона разом зі своєю донькою і онукою ОСОБА_7 , 2017 року народження. Вона займає одну кімнату, а донька з онукою іншу. Відповідач своєю часткою квартири не користується, не виконує обов`язки власника житла, не несе витрати по її утриманню, ремонту. Квартира є неподільною, оскільки вона є вбудованим житловим приміщенням, в якому неможливо зробити окремий вхід, неможливо розділити санвузол та кухню, і тому відповідно неможливо вділити 1/2 частину квартири в окреме приміщення, а спільне володіння й користування майном є неможливим. Вважає, що припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, а тому просить припинити право спільної часткової власності та визнати на цю частину квартири право власності за нею. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість 1/2 частини квартири становить 54538 грн. Звертаючись до суду, попередньо нею внесено на депозитний рахунок вартість 1/2 частики квартири в розмірі 54538 грн.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.47-49), просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки право приватної власності є непорушним. Нікопольська об`єднана державна податкова інспекція набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із засудженням колишнього чоловіка позивача ОСОБА_3 та конфіскацією його майна на користь держави. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому Законом України від 02.06.2016 року „Про виконавче провадження". Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів. Право власності за Нікопольською об`єднаною державною податковою інспекцією набуто на законних підставах. Зазначає, що ст. 365 ЦК України регулює майнові відносини між подружжям та співмешканцями, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. У дані справі відповідачем виступає юридична особа публічного права. Крім того, позивачем не надано доказів внесення на депозитний рахунок вартості тієї частини квартири право власності на яку просить припинити. Також, вказує, що таке припинення права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 завдає істотну шкоду співвласнику відповідачу. Відповідач ніяких перешкод у користуванні спільною частковою власністю позивачу не чинить, а навпаки позивач користується квартирою повністю без застережень та обмежень. Вважає, що позивачем не доведено належними письмовими доказами факт неподільності спільного майна та неможливість спільного володіння та користування цією квартирою. Вказує, що в даному випадку вирішення спору повинно відбуватись шляхом продажу даної квартири з публічних торгів, що поставить позивача та відповідача у рівні умови щодо компенсації за свою частку у майні, яку вони отримають після реалізації квартири.

Інших заяв по суті справи учасники не подавали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.05.2021 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами загального позовного провадження (а.с.32)

27.07.2021 року підготовче судове засідання відкладено, через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідача.

07.09.2021 року представнику відповідача відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів (а.с.57).

Ухвалою суду від 07.09.2021 року представнику відповідача відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП „Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с.58).

07.09.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 62)

04.11.2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача для надання письмових доказів для вирішення клопотання про заміну відповідача у зв`язку з припиненням юридичною особи Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

22.11.2021 року постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.106)

25.11.2021 року ухвалою суду залучено у якості правонаступника відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС України (ЄДРПОУ ВП 44118658) (а.с.107).

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовної заяви наполягає, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено.

Предметом позову в цій справі є припинення права Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції, правонаступником якої є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС України, на 1/2 частку у спільному майні - квартири АДРЕСА_1 , присудження на його користь грошової компенсації за цю частку та визнання права власності на неї за позивачем. Між сторонами справи - фізичною та юридичною особою склалися цивільні правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

До цих відносин підлягають застосуванню відповідні приписи ЦК України, зокрема, положення ст. 365 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (стаття 356 зазначеного Кодексу).

Відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

ОСОБА_1 та Нікопольській об`єднаній державній податковій інспекції, правонаступником якої є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС України, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

За позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 на підставі дублікату договору дарування від 17.05.2000 року(а.с.8-12, 20).

За Нікопольською об`єднаною державною податковою інспекцією, правонаступником якої є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС України, зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 30.04.1999 року, виданого Нікопольським МБТІ, форма власності державна (а.с.20-21)

У спірній квартирі зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_8 з 04.07.2000 року, ОСОБА_6 з 04.07.2000 року, малолітня дитина ОСОБА_9 з 23.01.2019 року, що підтверджується довідкою з місця проживання сім`ї № 168 від 31.03.2021 року(а.с.22).

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 25.03.2021 року, складеного ТОВ „ЕПРАЙЗЕР ПЛЮС", ринкова вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 складає 54538 грн (а.с. 24-28).

Згідно оригіналу квитанції АТ „КБ" „Земельний Капітал" від 22.04.2021 N КП-31/1 ОСОБА_1 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області внесена сума у розмірі 54538 грн.(а.с.2)

Суд зазначає, що згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-12) вказаний об`єкт нерухомості складається з 2 кімнат житловою площею 30,1 кв.м., у тому числі: кімната 17,1 кв.м., 2-а кімната -13 кв.м., кухня площею 5,6 кв.м., ванна кімната -2,2 кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м., коридор 6,6 кв.м., вбудованої шафи 0,2;0,2;1,5 кв.м., балкон - 0,9 кв.м., квартира розташована на 2 поверсі 5 поверхового будинку, загальна площа квартири 48,2, що з огляду на функціональне призначення вказаної квартири свідчить про те, що виділ в натурі Ѕ частки квартири без втрати відповідного цільового призначення не вбачається за можливе.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, є неподільною.

Отже, як вже зазначалось вище, здійснити поділ вказаного майна без втрати його функціонального призначення не вбачається за можливе з огляду на технічну характеристику квартири.

Позивач стверджує, що з моменту набуття відповідачем права власності на частку у спільному майні, тобто з 30.04.1999 року, останнім жодних дій по утриманню належного йому майна здійснено не було.

Натомість ОСОБА_1 з моменту набуття права власності на частину квартири належним чином виконувалися обов`язки з утримання квартири в цілому, в тому числі і забезпечення необхідними комунальними послугами. При цьому, відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження своєї участі в утриманні спільного майна. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взагалі усунувся від утримання належної йому частки у спільному майні, що, в свою чергу, може вплинути і на технічний стан квартири в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем жодних дій щодо реалізації своєї частки у спільному майні здійснено не було, а тому посилання представника на те, що право власності не може бути припинено за рішенням суду на підставі ст. 365 ЦК є безпідставними. Окрім того, позивачем не оспорюється правомірність набуття права власності на частку квартири відповідачем.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд зазначає, що в даному випадку позбавлення права власності відповідача не може завдати істотної шкоди інтересам останнього, оскільки спірна квартира відповідачем не використовуються, заходи щодо утримання майна не вживаються, окрім того на відшкодування вартості частки у праві спільної часткової власності відповідач отримає грошову компенсацію в розмірі дійсної ринкової вартості зазначеної частки. Будь-яких доказів спростовуючих наведене відповідачем суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги приписи ст. 365 Цивільного кодексу України, якими, зокрема, передбачено обов`язок співвласника перерахувати на депозитний рахунок суду вартість такого майна, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на частку у спільному майні, а саме на 1/2 частину квартири.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про правомірність застосування при вирішенні спору між ОСОБА_1 та Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області як відокремленим підрозділом ДПС України положень ст. 365 Цивільного кодексу України, оскільки судом було встановлено наявність правових підстав для припинення права власності відповідача та визнання права власності за позивачем.

Позивач не заявляє вимог про відшкодування судових витрат та не наполягає на їх відшкодуванні з відповідача, відповідно суд вказані витрати з відповідача не стягує.

Керуючись ст.ст. 10,12,76-81,141, 258, 263 , 265, 354ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути компенсацію вартості цієї частки в розмірі 54538 грн. (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) внесену ОСОБА_1 згідно квитанції № КП-31/1 від 22.04.2021 року на депозитний рахунок: одержувач ТУ ДСА в Дніпропетровській обл., код ОКПО 26239738 призначення платежу попереднє внесення вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення .

Повне рішення складено 02.12.2021 року.

Дані про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, ЄДРПОУ ВП 44118658, зареєстроване місце знаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а.

Суддя: А. Г. Багрова