Справа №639/7020/21
Провадження №2/639/2660/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Усиченко К.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу №639/7020/21 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

21 жовтня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку, відповідно до якої представник позивача просила суд визнати за Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» право власності на земельну ділянку цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: площа: 0, 0732 га; кадастровий номер: :06:034:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову представник позивача посилалася на те, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство Перший Український Міжнародний банк» та громадянином України ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 5646877 від 30.08.2007, відповідно до якого позивач зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, а боржник, в свою чергу, зобов`язався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 30.08.2022. До Кредитного договору була укладена додаткова угода № 8522101 від 25.12.2009, згідно умов якої було видано другий транш кредиту у розмірі 1 170 006,07 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача перед позивачем за Кредитними договором між банком та відповідачем був укладений Договір іпотеки № 5646912 від 30.08.2007, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононова О.В. зареєстрований в реєстрі за №197 до Договору іпотеки була укладена Додаткова угода № 8522279 від 25.12.2009 посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. зареєстрована в реєстрі за №3921, згідно з якими в забезпечення зобов`язань відповідача за Кредитним договором було передано в іпотеку банку наступне нерухоме майно: будинок, житловий з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 17655149, загальна площа: 111,8кв.м., житлова площа: 83,2кв.м., адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, позивачем було встановлено, що право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору, до цього часу зареєстровано за колишнім власником - ОСОБА_1 відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер: :06:034:0002, вид використання -для обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до п.п. 1.2.2 п.1.2 ст. 1 Договору іпотеки Іпотекодавець був зобов`язаний у строк до 30.05.2008 одержати Державний акт на земельну ділянку та укласти договір іпотеки земельної ділянки з ЗАТ «ПУМБ» та внесення змін до договору іпотеки. Але вказану умову іпотекодавець порушив, право власності на земельну ділянку на своє ім`я у встановлений договором іпотеки строки не оформив. Право власності на земельну ділянку відповідачем було зареєстровано 11.06.2015, однак відповідач про це не повідомив позивача та не звернувся до Банку для внесення відповідних змін до договору іпотеки щодо передання в іпотеку Банку земельної ділянки, як єдиного об`єкту нерухомості, що передбачено договором іпотеки.

Предмет іпотеки був незаконно відчужений 11.06.2015 шляхом укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., серія номер 779 від 11.06.2015 та зареєстровано за ОСОБА_2 , запис про право власності №9993754 на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та запис про право №9993977 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (нікчемний правочин).

19.04.2017 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/2485/16-ц було встановлено, в описовій частині судового рішення, що недійсність нікчемного правочину-договору купівлі-продажу від 11.06.2015р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за законом (ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку») та зазначено, що не має потреби окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним.

08.04.2021 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/3670/20 було застосовано наслідки недійсного договору до нікчемного договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А, зареєстрованого в реєстрі за №779, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

07.07.2021 державним реєстратором було поновлено право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду від 08.04.2021 м. Харкова у справі № 639/3670/20.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.7. договору іпотеки шляхом прийняття його у власність, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської Міської ради Харківської області Перебоєвою Тетяною Іванівною зареєстровано право власності на предмет іпотеки за позивачем, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60739886 від 04.10.2021.

На цей час Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» - є власником будинку з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 17655149, загальна площа: 111,8 кв.м., житлова площа: 83,2 кв.м., адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Але переоформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, позивач не може через те, що земельна ділянка залишається оформленою за відповідачем.

Таким чином, позивач вважає, що діями відповідача були порушені законні права позивача щодо переоформлення права власності на земельну ділянку, які підлягають захисту в суді згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 16 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про забезпечення позову у цивільній справі № 639/7020/21 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку задоволено.

Оголошено заборону на відчуження земельної ділянки, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площа: 0,0732 га; кадастровий номер: :06:034:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

02 грудня 2021 року від відповідача по справі ОСОБА_1 надійшла заява в якій він позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення, просив справу розглянути у його відсутність.

Представник позивача Посметна М.М., яка діє на підставі Довіреності від 13.06.2019 року, в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Відповідач по справі в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В судовому засіданні було встановлено, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 5646877 від 30.08.2007 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, а боржник в свою чергу зобов`язався використати його за призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 30.08.2022 року. До Кредитного договору була укладена додаткова угода № 8522101 від 25.12.2009 року, згідно умов якої було видано другий транш кредиту у розмірі 1 170 006,07 грн. (а.с. 14-16, 17)

З метою забезпечення виконання вказаних зобов`язань між Банком та ОСОБА_1 був укладений 30.08.2007 року Договір іпотеки № 5646912, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кононовою Р.В., зареєстрований в реєстрі за №197, згідно з яким в забезпечення зобов`язань за вказаним вище Кредитним договором було передано в іпотеку Банку житловий будинок з надвірними будівлями, реєстраційний номер 17655149, загальною площею 111,8кв.м., житловою площею: 83,2кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 18-19, 20-22)

Відповідно до п.п. 1.2.2 п.1.2 ст. 1 Договору іпотеки Іпотекодавець був зобов`язаний у строк до 30.05.2008 одержати Державний акт на земельну ділянку та укласти договір іпотеки земельної ділянки з ЗАТ «ПУМБ» та внесення змін до договору іпотеки. Але вказану умову іпотекодавець порушив, право власності на земельну ділянку на своє ім`я у встановлений договором іпотеки строки не оформив.

Право власності на земельну ділянку відповідачем було зареєстровано 11.06.2015, однак відповідач про це не повідомив позивача та не звернувся до Банку для внесення відповідних змін до договору іпотеки щодо передання в іпотеку Банку земельної ділянки, як єдиного об`єкту нерухомості, що передбачено договором іпотеки. (а.с. 23, 24-25, 26-29)

В подальшому предмет іпотеки був відчужений ОСОБА_1 ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. 11.06.2015 року за № 779.

В послідуючому предмет іпотеки був відчужений ОСОБА_2 ОСОБА_3 за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. 23.06.2015 за реєстраційним № 410. Крім того, предмет іпотеки ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 в іпотеку згідно договору позики, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журба О.Л. 13.07. 2015 за реєстр. № 810, та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журба О.Л. 13.07.2015 за № 811.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року у цивільній справі № 639/2485/16-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. про визнання правочинів недійсними задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування від 23.06.2015, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. за реєстровим номером 410.

Визнано недійсним договір іпотеки від 13.07.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О.Л. за № 811.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. (а.с. 29-31

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року залишено без змін. (а.с. 31-33)

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року у цивільній справі № 639/3670/20 позовну заяву Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності до нікчемного договору купівлі-продажу - задоволено.

Застосовано наслідки недійсного договору до нікчемного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер: 779 від 11.06.2015 року, затвердженого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.О., шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесені на підставі нікчемного договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 779, номер реєстрації № 9993754, № 9993977 від 11.06.2015 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

Скасовано запис від 22.04.2015 року, час реєстрації 14:06:07 про реєстрацію припинення обтяження іпотекою будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, підстава припинення: рішення іменем України, серія та номер: 646/7527/14-ц, виданий 23.01.2015 року, видавник: Червонозаводський районний суд м. Харкова, договір іпотеки, серія та номер: 197, виданий 30.08.2007 року, видавник: ПН ХМНО Кононова О.В., додатковий договір, серія та номер: 3921, виданий 25.12.2009 року, видавник: ПН ХМНО Погрібна Т.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20847318 від 22.04.2015 року. (а.с. 34-39)

07 липня 2021 року державним реєстратором було поновлено право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду від 08.04.2021 м. Харкова у справі № 639/3670/20, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 25.08.2021 № 271775372. (а.с. 26-28)

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.7. договору іпотеки шляхом прийняття його у власність, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської Міської ради Харківської області Перебоєвою Тетяною Іванівною зареєстровано право власності на предмет іпотеки за позивачем, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60739886 від 04.10.2021, інформація відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2021р. №277906484. (а.с. 13)

На цей час Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» є власником будинку з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 17655149, загальна площа: 111,8кв.м., житлова площа: 83,2кв.м., адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2021 № 277906484. (а.с. 13)

В свою чергу, право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору, до цього часу зареєстровано за колишнім власником - ОСОБА_1 відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер: :06:034:0002, вид використання -для обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності / недобросовісності набувача майна.

Так, КЦС ВС у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 199/8047/16-ц дійшов висновків, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Стаття 377 ЦК України встановлює, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічна норма закріплена у ч.1 та ч.6 статті 120 Земельного кодексу України, якими передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справах №6-253цс16 та № 6-2225цс16, зазначено: «За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості».

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України). Цивільне законодавство виокремлює «складові частини речі» та «складні речі». Так, згідно зі ст. 187 Цивільного кодексу України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищезазначене, можна стверджувати, що житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Верховний Суд України у своїй судовій практиці сформував правову позицію щодо наявності загального принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: «За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 цього кодексу в набувача нерухомості право власності на земельну втикає, одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

З моменту набуття права власності на нерухоме майно, новий власник такого майна стає власником або користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться будівля.

Право власності на жилий будинок, будівлю або споруду попереднього власника або користувача припиняється автоматично, без оформлення будь-яких документів (постанова Вищого господарського суду України від 20.10.2015 у справі № 910/9813/15).

Отже, право власності на земельну ділянку з прийняттям у власність житлового будинку перейшло від ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк».

Але у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своєчасно не оформив право власності на земельну ділянку на своє ім`я та не передав в іпотеку Банку в порушення вимог Договору іпотеки № 5646912 від 30.08.2007р., інший власник - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» не може оформити своє право власності на земельну ділянку.

У свою чергу, стаття 140 ЗК України наводить підстави припинення права власності на земельну ділянку.

Слід вказати, що наведений перелік не є вичерпним, оскільки в ч. 2 ст. 346 ЦК України зазначається, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Зокрема, статтею 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

В нашому випадку законною підставою для визнання права власності за позивачем та припинення права власності за відповідачем є статті 377, 381 ЦК України та стаття 120 ЗК України, як норми прямої дії.

У свою чергу, стаття 125 Земельного кодексу України (новела права) пов`язує момент виникнення права власності на земельну ділянку у набувача цих прав, не моментом її набуття, а моментом державної реєстрації цих прав власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 Земельного кодексу України).

Згідно з п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

В даному випадку підставою для державного реєстратора про прийняття рішення про реєстрацію прав власності на земельну ділянку є рішення суду, що набрало законної, яким визнається за певною особою право власності на земельну ділянку з підстав ст. ст. 377, 381 ЦК України та статті 120 ЗК України та припиняється права власності попереднього власника.

Отже, беручи до уваги вищенаведені матеріальні норми права, право власності на земельну ділянку перейшло до позивача відповідно до закону та договору іпотеки з 30.09.2021, тобто з моменту набуття (реєстрації) права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці.

Таким чином, набуття позивачем права власності на будинок нерозривно пов`язано з припиненням права власності у відповідача на земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачем по справі, до початку розгляду справи по суті, була подана заява про визнання позову, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 142 ЦПК України 50% судового збору підлягають стягненню з відповідача по справі, а 50% судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом представником позивача було сплачено судовий збір у розмірі 4 987, 98 грн.

Так, 2 493, 99 грн., що дорівнює 50% судового збору підлягають стягненню з відповідача по справі на користь позивача, а 2 493, 99 грн., що також дорівнює 50% судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Представник позивача також просила суд скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, роз`яснено судам, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вказаним пунктом також роз`яснено, що підставою для скасування заходів забезпечення позову також є випадки, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Частиною 7 ст. 158 ЦПК України також передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи те, що представник позивача просила суд скасувати заходи забезпечення позову та вказала на те, що необхідність у їх існуванні відпала, суд приходить до висновку, що підстави для залишення заходів забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. 8, 41, 55 Конституції України, ст. 15, 179, 187, 319, 321, 328, 329, 377, 378 ЦК України, ст. 120, 125, 126, 140 ЗК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» право власності на земельну ділянку цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: площа: 0, 0732 га; кадастровий номер: :06:034:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 2 493, 99 грн. (дві тисячі чотириста дев`яносто три гривні 99 копійок).

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в Новобаварському районі м. Харкова ГУ ДКСУ в Харківській області повернути Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» (код ЄДРПОУ: 14282829, місцезнаходження: м. Харків, вул. Алчевських, б. 25) судовий збір у сумі 2 493, 99 грн. (дві тисячі чотириста дев`яносто три гривні 99 копійок), що відповідає 50 відсоткам судового збору, сплаченого останнім відповідно до платіжного доручення № 000180213/7 від 11.10.2021 року при поданні позову.

Скасувати заходи забезпечення позову у цивільній справі №639/7020/21 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку, які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року, якою оголошено заборону на відчуження земельної ділянки, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площа: 0,0732 га; кадастровий номер: :06:034:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», , місцезнаходження: м. Харків, вул. Алчевських, б. 25.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 02.12.2021.

Суддя В. В. Труханович