ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Київ

справа № 755/12807/19

провадження № 22-ц/824/123/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року у складі судді Яровенко Н.О., повний текст складений 23.10.2020 року,

встановив:

У серпні 2019 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив з метою погашення на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року у розмірі 68 998,99 доларів США звернути стягнення на майно - квартиру загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сень-Силкою І.В. 29 квітня 2008 року за реєстровим № 3234 зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом № 5868335 від 29 квітня 2008 року шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги банк мотивував тим, що 29 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 014-2008-1387, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10 квітня 2038 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору відповідно до договору іпотеки від 29 квітня 2008 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , прийнято в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить іпотекодавцю.

Позивач зазначає, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, загальний розмір якої, станом на 03 липня 2019 року становить 68 998,99 доларів США.

АТ «Універсал Банк» вважає, що з метою погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором банк має право захисту своїх прав шляхом звернення стягнення на зазначену квартиру, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач пред`являючи 12 жовтня 2019 року позов до нього порушив строки позовної давності, які сам визначив правом пред`явлення вимоги, як це передбачено п.п. 5.2.5 Договору. Як зазначив відповідач, строк виконання зобов`язання за кредитним договором у нього настав 01 жовтня 2015 року (60 днів з моменту отримання ним вимоги).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Універсал Банк».

АТ «Універсал Банк», не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що боржник, який являється майновим поручителем, направляючи кредитору заяви з приводу добровільного врегулювання заборгованості, за приписами ч. 1 ст. 264 ЦК України, переривав строк позовної давності, який починає свій перебіг заново з моменту переривання, тобто з 04 травня 2018 року.

Позивач вважає, що пред`явивши 12 серпня 2019 року позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банком не було пропущено строк позовної давності, оскільки останній починає свій облік з 04 травня 2018 року та закінчується 04 травня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, вказуючи на пропуск позивачем строків позовної давності при пред`явленні позову, просить апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник відповідача заперечував проти задоволення скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 29.04.2008 року між ВАТ «Універсал банк», правонаступником якого є АТ «Універсал банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014-2008-1387, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10 квітня 2038 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

В цей же день, 29.04.2008 року в забезпечення виконання зобов`язання між Банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого, згідно п.1.1. є двокімнатна квартира загальною площею 46,30 кв.м, житловою площею 26,30 кв.м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, Банк зазначив, що позивальник ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 03.07.2019 року становить 68998, 99 доларів США.

Пунктом 2.1. договору іпотеки від 29.04.2008 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за будь-яким з вище вказаних основного договору що обумовлюють основне зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Пунктом 4.1 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України, зокрема, у разі порушення будь-якого основного зобов`язання , що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобов`язання Іпотекодавця за цим договором.

Судом встановлено, що 31.07.2015 року АТ «Унівесал банк» пред`явив вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним у сумі 46443,2 дол.США та у вересні 2015 року звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 44240 дол. США, чим змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.63

Відмовляючи в позові Банку, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Банку у зв`язку з пропуском строку позовної давності для пред`явлення таких вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність вимог Банку про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, яке боржник виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року у справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18).

Проте, Банк просив у позові звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості розрахованої банком за умовами кредитного договору станом на 03.07.2019 року в сумі 68998, 99 доларів США.

Разом з тим, право банку нараховувати проценти та пеню за спірним кредитним договором після зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором припинено, тому підстави для задоволення позову до майнового поручителя про стягнення саме такої суми заборгованості відсутні.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист порушених прав або інтересів.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки, оскільки таке виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Проте, Банк вернувшись до суду із зазначеним позовом 12.08.2019 року, звернувся поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків якої заявила сторона спору, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача перед Банком саме в сумі 68998, 99 доларів США.

Доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення в справі не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :