Справа № 276/2017/21
Провадження по справі 2-н/276/78/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року смт. Хорошів

Суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області Бобер Д.О., ознайомившись із матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія Коцюбинське» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія Коцюбинське» звернулося до суду з зазначеною вище заявою та просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 18274,06 грн., інфляційні нарахування в сумі 2070,01 грн., 3% річних в сумі 928,17 грн та судових витрат.

Заяву мотивує тим, що боржник є власником квартири АДРЕСА_1 та на підставі договорів №094/4/2016 від 08.12.2016 «Про надання послуг з управління та утримання будинку та прибудинкової території» та від 01.01.2021 «Про надання послуг з управління багатоквартирним будинком» є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою з особовим рахунком № НОМЕР_1 . Станом на 23 листопада 2021 року у боржника наявна заборгованість за надані послуги в сумі 18274,06 грн.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, доходжу висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити зважаючи на таке.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першоїстатті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу визначені приписами ст.163 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених ч. 2 - 3 цієї статті.

Відповідно ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України вимоги, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих заявлених вимог, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3 перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до вимог з приводу нерухомого майна, стосуються вимог пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать, про те, що заявленою вимогою у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово комунальних послуг для власника квартири АДРЕСА_1 , а саме послуг з управління багатоквартирним будинком, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, поточний ремонт будинку тощо. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, вимога про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Аналогічний правовий висновок щодо виключної підсудності справ про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг власникам житлових приміщень міститься у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17.

Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, згідно з висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у справі № 911/2390/18, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення (пункти 7.23, 7.25 постанови від 16 лютого 2021 року).

За змістом ст. 27 ЦПК України вибір підсудності за місцем проживання боржника поширюється лише на заяви, для яких встановлено загальну територіальну підсудність. В даній заяві про видачу судового наказу стягувач просить стягнути заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з власника нерухомого майна, якому надавались вказані послуги за місцезнаходженням нерухомого майна за адресою: квартира АДРЕСА_1 , а тому до вказаних правовідносин мають застосовуватися саме правила виключної підсудності передбачені ст.30 ЦПК України.

Таким чином, за правилами виключної підсудності, передбаченими ст. 30 ЦПК України, розгляд даної заяви територіально не підсудний Володарсько-Волинському районному суду Житомирської області. Дотримання правил підсудності розгляду справи є однією з складових законності судового рішення. Розгляд справ з порушенням правил підсудності є грубим порушенням процесуального закону і підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно п. 9 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

За таких обставин, суд вважає, що на підставі п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, слід відмовити у видачі судового наказу.

Також, відповідно до ч. 2 ст.164 ЦПК України заявнику слід роз`яснити, що у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 27, 30, 164-167 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управлінська компанія Коцюбинське» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Роз`яснити ТОВ «Управлінська компанія Коцюбинське», що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Копію ухвали для відома надіслати заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя: Д.О. Бобер