АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року

м. Чернівці

справа № 727/9353/20

провадження 822/987/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Піхало Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі - ТзОВ «ФК «Поліс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 04 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №24.074/08-КЛ від 04 червня 2008 року, за умовами якого банк встановив ОСОБА_1 ліміт кредитної лінії в розмірі 2500000 гривень із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20,5 відсотків річних, строком до 01 червня 2018 року.

Цього ж дня, між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 24.074/08-ДП01.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 22 лютого 2013 року у справі №0310/2025/2012 позов ПАТ «ВТБ Банк» до відповідачів задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 875 005 гривень 31 коп. Рішення суду набрало законної сили, однак на даний час не виконано.

У подальшому, між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «ФК «Поліс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань.

Оскільки відповідачі станом на 04 листопада 2020 року свої зобов`язання зі сплати суми боргу за рішенням суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором не виконали й відповідно їх зобов`язання на цей час є діючими та такими, що не припинилися їх виконанням, позивач просив суд стягнути з відповідачів на їх користь три проценти річних та інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості за період з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року, тобто за три роки, що передували подачі позову.

ТзОВ «ФК «Поліс» просило суд стягнути з відповідачів солідарно на їх користь три відсотки річних у розмірі 255046 гривень 46 коп. та інфляційні втрати у розмірі 521899 гривень 75 коп., нарахованих на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями, за період з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року, згідно з кредитним договором № 24.074/08-КЛ від 04 червня 2008 року.

Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2021 року позов ТзОВ «ФК «Поліс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Поліс» три відсотки річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за період з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року, згідно з кредитним договором № 24.074/08-КЛ від 04 червня 2008 року у розмірі 255046 гривень 46 коп. та інфляційні втрати, нараховані на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями, за період з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року, згідно з кредитним договором № 24.074/08-КЛ від 04 червня 2008 року у розмірі 521899 гривень 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав належним чином взяте на себе грошове зобов`язання, а тому підлягають застосуванню правові наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від прострочених сум.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором (основним зобов`язанням) не передбачена відповідальність за невиконання зобов`язань, яка визначена ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, помилково не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності. Також суд першої інстанції не перевірив правильність проведених позивачем нарахувань трьох відсотків річних та інфляційних втрат, відповідно до ст.625 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» подало до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

04 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №24.074/08-КЛ від 04 червня 2008 року (а.с. 9-20).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк встановив позичальнику ліміт кредитної лінії в розмірі 2500000 гривень, а згідно з п. 1.4 кредитного договору визначив процентну ставку в розмірі 20,5 відсотків річних. Строк кредитування становив до 01 червня 2018 року.

Пунктом 8.1 кредитного договору, у разі несплати позичальником процентів за користування кредитом та суми кредиту згідно з графіком, якщо прострочення виконання цих зобов`язань триває більше 3 банківських днів, банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 04 червня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 24.074/08-ДП01, за умовами якого поручитель відповідає перед банком за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору, а саме зобов`язаний повернути кредит в повному розмірі, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (а.с. 26-28).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 22 лютого 2013 року у справі №0310/2025/2012 позов ПАТ «ВТБ Банк» до відповідачів задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 875 005 гривень 31 коп. Рішення суду набрало законної сили.

Між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК«Поліс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року та додаткову угоду №4 від 26 лютого 2016 року до даного договору, відповідно до яких банк відступив право вимоги за кредитним договором та договором поруки позивачу (а.с. 29-49).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , оскаржує рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 серпня 2021 року в частині задоволення позовних вимог.

У частині відмови в позовних вимогах до ОСОБА_2 вказане рішення не оскаржується.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України.

Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень ст.625 ЦК України та вважав, що має право на нарахування та одержання сум, передбачених статтею.

Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)).

Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Як убачається з матеріалів справи рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 22 лютого 2013 року у справі №0310/2025/2012, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 875 005 гривень 31 коп., яке на час звернення до суду з цим позовом не виконано.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача ОСОБА_1 сплатити заборгованість за договором не припинилось та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що вказаний позов є обґрунтованим.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був, до вказаних правовідносин, застосувати строк позовної давності, слід зазначити наступне.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач визначив період з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року, за який просить стягнути заборгованість на підставі статті 625 ЦК України, який обмежується останніми трьома роками, що передували подачі такого позову.

Так, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Отже, як убачається з матеріалів справи ТзОВ «ФК «Поліс» з урахування строку позовної давності правильно визначив строк на стягнення коштів, на підставі статті 625 ЦК України, який обмежується трьома роками, які передують їх зверненню із даним позовом до суду, тобто з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані на суму боргу, стягнутих судовим рішенням, починаючи з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року.

Вирішуючи питання про суми, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, апеляційний суд наводить такі розрахунки.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Із офіційного сайту газети «Урядовий кур`єр» вбачається, що в період з листопада 2017 року до 01 листопада 2020 року встановлено наступні індекси інфляцій:

листопад 2017 100,9; грудень 2017 101,5;

січень 2018 101,5; лютий 2018 - 100.9; березень 2018 - 101.1; квітень 2018 - 100.8; травень 2018 - 100; червень 2018 100; липень 2018 99.3; серпень 2018 100; вересень 2018 101.9; жовтень 2018 - 101.7; листопад 2018 101.4; грудень 2018 100.8;

січень 2019 - 101; лютий 2019 - 100.5; березень 2019 100.9; квітень 2019 101; травень 2019 100.7; червень 2019 99.5; липень 2019 99.4; серпень 2019 99,7; вересень 2019 100.7; жовтень 2019 - 100.7; листопад 2019 100.1; грудень 2019 99,8;

січень 2020 100,2; лютий 2020 99,70; березень 2020 100.8; квітень 2020 100,8; травень 2020 100.3; червень 2020 100,2; липень 2020 99.4; серпень 2020 99,8; вересень 2020 100.5; жовтень 2020 101.

У період з 05.11.2017 року по 04.11.2020 року індексація на суму 2 875 005 гривень 31 коп. [Сукупний індекс інфляції] = 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% = 119,575% (за період Листопад 2017 - Жовтень 2020)

[Інфляційні нарахування] = 2 875 005,31 грн. (сума боргу) ? 119,575% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 875 005,31 грн. (сума боргу) = 562 770 гривень 48 коп.

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу, за період з 01 лютого 2018 року до 31 грудня 2020 року, складає 562770 гривень 48 копійки.

ТзОВ «ФК «Поліс» просив стягнути відповідачів на його користь інфляційні втрати нараховані на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за період з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року згідно з кредитним договором № 24.074/08-КЛ від 04 червня 2008 року у розмірі 521899 гривень 75 коп., отже саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки суди не вправі виходити за межі позовних вимог.

Розрахунок 3% річних здійснюється за такою формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]

Де:

[Сума боргу] сума простроченого боргу;

[Процентна ставка (%)] проценти річних;

[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання;

[Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 05.11.2017 року по 31.12.2017 року - 57 днів. 2 875 005 гривень 31 коп. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 57 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 13 469 гривень 20 коп.

Період розрахунку: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - 365 днів. 2 875 005 гривень 31 коп. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 86 250 гривень 16 коп.

Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів. 2 875 005 гривень 31 коп. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 86 250 гривень 16 коп.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 04.11.2020 року - 309 днів. 2 875 005 гривень 31 коп. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 309 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 72 817 гривень 76 коп.

Таким чином, 3% річних, за період з 05 листопада 2017 року до 04 листопада 2020 року, становить 258 787 гривень 28 коп.

ТзОВ «ФК «Поліс» просив стягнути з відповідачів на його користь три відсотки річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за період з 05 листопада 2017 року по 04 листопада 2020 року, згідно з кредитним договором № 24.074/08-КЛ від 04 червня 2008 року у розмірі 255046 гривень 46 коп., отже саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки суди не вправі виходити за межі позовних вимог.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 серпня 2021 року, в частині яка оскаржується, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 03 грудня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна