Ухвала

01 лютого 2021року

м. Київ

справа № 756/2063/20

провадження № 61-438ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про примусове виконання обов`язку,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

(далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про примусове виконання обов`язку.

Позов обґрунтовував тим, що 11 березня 2008 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - АКПІБ) та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 02-26/4, за умовами якого він отримав кредитні кошти. В забезпечення виконання грошового зобов`язання між сторонами укладено договір застави, за умовами якого, ОСОБА_1 передав в заставу транспортний засіб «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 17 грудня 2012 року між АКПІБ та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення права вимоги. До відповідача, як нового кредитора, перейшли права та відповідні обов`язки за кредитним договором та договором застави. Позивач стверджував, що кредитні зобов`язання припинено у зв`язку із їх повним виконанням.

Посилаючись на те, що письмову вимогу від 09 грудня 2019 року про припинення застави та скасування обтяження відповідач залишив без задоволення, позивач просив суд зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» звернутися до уповноваженого реєстратора із заявою про припинення обтяження транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний

номер НОМЕР_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 11 березня 2008 року за реєстровим записом № 6757840 та виключення цього обтяження із вказаного реєстру.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня

2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду

від 08 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. При цьому,суди дійшли висновку, що позивачем у розглядуваній справі не доведено наявність підстав для задоволення позову.

04 січня 2021 року засобами поштового зв`язку представник

ОСОБА_1 - адвокат Гончаров В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу в справі № 756/2063/20 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 756/2063/20.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», у справі «Шамоян проти Вірменії»).

Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції в ухвалі від 21 лютого 2020 року про відкриття провадження у справі визнав у справу № 756/2063/20 малозначною. Доводів щодо незгоди із вказаним висновком суду першої інстанції касаційна скарга не містить.

Колегія суддів погоджується із тим, що справа № 756/2063/20 є малозначною, як справа незначної складності, що не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги переважно свідчать про незгоду із обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій, натомість відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; позивачем реалізовано право на апеляційний перегляд справи, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлена, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що спір про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором № 02-26/4 від 11 березня 2008 року за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні Ініціативи» є предметом розгляду Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в справі № 308/9445/19.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 30 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду

від 08 грудня 2020 року в справі № 756/2063/20.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта