Справа № 191/1939/20
Провадження № 2/191/590/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Синельникове

Синельниківській міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Лободи Т.О.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та майно,

Встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 01 квітня 2020 року між ним та відповідачем відбулася домовленість про продаж 2/3 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 1505390, що розташований на земельній ділянці площею 1175 кв. м. та складається з: літ. А-1 - житловий будинок, каркасномаз. обкл. 0,5 цегли, розмір житлової площі 109,7 кв. м., розмір загальної площі 174,4 кв. м.; літ. Д-1 - сарай, цегла; літ. Г-1 - сарай, цегла; літ. С-1 - вбиральня, цегла; літ. К-1 - вбиральня, дерев.; № 1-4 - огорожа, штахет; № 6 - водо колонка, металева; літ. М-1 - сарай, дерев. Відчужувані 2/3 частини житлового будинку належать відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі: 1/3 (одна третя) частина житлового будинку - договору купівлі-продажу частини будинку посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. 04.08.2010 року за реєстровим № 2446; 1/3 (одна третя) частина житлового будинку - договору дарування частини житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ситник О.В. 05.12.2006 року за реєстровим № 2305 та зареєстрованого в Синельниківському бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області в реєстровій книзі 19, за реєстром 3001.

Сторони домовилися щодо усіх умов договору та вирішили звернутись до нотаріуса з приводу нотаріального посвідчення договору. Але у зв`язку з введенням на усій території України карантину відповідно до Постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211, жоден нотаріус на той час не працював. Тому Відповідачем було запропоновано спочатку укласти договір у простій письмовій формі, а вже після того як буде знято карантин оформити договір купівлі-продажу нотаріально, на що позивач не заперечував.

22.02.2020 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу . Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. Продаж 2/3 частини житлового будинку було здійснено за домовленістю сторін за 100000,00 (сто тисяч) гривень, які були отримані продавцем від покупця до підписання договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продані 2/3 частини житлового будинку за вищевказаною адресою, проставивши свої підписи на договорі. Відповідачем були передані позивачу правовстановлюючі документи на вищезгадане майно, ключі від домоволодіння.

Через деякий час після укладання договору купівлі-продажу позивач дізнався, що нотаріуси почали працювати і одразу ж звернувся до відповідача з метою оформлення договору нотаріально. Але відповідач почав ухилятися здійснити нотаріальне посвідчення договору, мотивуючи продовженням карантину та браком часу, оскільки працює далекобійником і довгий час не перебуває вдома, що в свою чергу унеможливлює оформлення позивачем права власності на зазначену нерухомість в установленому законом порядку.

Просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22 квітня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставах, які зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 22.02.2020 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу . Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. Продаж 2/3 частини житлового будинку було здійснено за домовленістю сторін за 100000,00 (сто тисяч) гривень, які були отримані продавцем від покупця до підписання договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продані 2/3 частини житлового будинку за вищевказаною адресою, проставивши свої підписи на договорі. Відповідачем були передані позивачу правовстановлюючі документи на вищезгадане майно, ключі від домоволодіння.

Відчужувані 2/3 частини житлового будинку належать відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі: 1/3 (одна третя) частина житлового будинку - договору купівлі-продажу частини будинку посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. 04.08.2010 року за реєстровим № 2446; 1/3 (одна третя) частина житлового будинку - договору дарування частини житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ситник О.В. 05.12.2006 року за реєстровим № 2305 та зареєстрованого в Синельниківському бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області в реєстровій книзі 19, за реєстром 3001.

Згідно до відповіді КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 1/3 частина житлового будинку під АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі рішення Синельниківського міського народного суду Дніпропетровської області від 23.04.1986 р.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 01 грудня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського МРУ юстиції у Дніпропетровській області підтверджується те, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, на момент розгляду справи судом співвласник іншої 1/3 частини спірного домоволодіння помер. Відповідно право переважної покупки не може бути реалізовано співвласником домоволодіння.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд`може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов 'язків.

Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду» цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів. які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210. 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов 'язків для сторін.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь якого іншого договору, є відповідність його змісту Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 3 статті 209, частина 1 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини 1статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Оцінивши наданий позивачем договір купівлі-продажу від 22.04.2020 року суд дійшов висновку про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, крім того, будинок переданий позивачу, який проживає в будинку, що свідчить про фактичне виконання договору, а тому наявні підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 334 ЦК України набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок. Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості.

Керуючись ст. 16, 202, 220, 328, 334, 626, 628, 655, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та майно- задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22 квітня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко