Справа №635/8644/20
Провадження по справі № 2/635/1562/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області,

Суддя Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу у розмірі 34500 доларів США, що на дату подання позову за курсом НБУ становить 960066 гривень, стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 200000 гривень, стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 7050 доларів США, що на дату подання позову за курсом НБУ становить 196187,40 гривень, стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 4095 доларів США, що на дату подання позову за курсом НБУ становить 113955,66 гривень та стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

05 лютого 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на нежитлові приміщення в літ. «А-2», а саме: приміщення першого поверху №№2, 13, 13а, 14, 15, 16, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру АДРЕСА_2 ; на житловий будинок АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_4 . В обґрунтування вимог за заявою посилався на те, що ціна позову становить 1570209,06 гривень, що є значною сумою. У зв`язку з занадто великим розміром позовних вимог та небажанням відповідачів у добровільному порядку сплачувати борг, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідачі до вирішення справи по суті не матимуть перешкод щодо відчуження належного їм майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оскільки викладені в заяві обставини та надані заявником докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

ОСОБА_4 належать на праві власності трикімнатна квартира загальною площею 94,7 кв.м, житловою площею 54,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_5 та житловий будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єків нерухомого майна щодо суб`єкта №242426549 від 29 січня 2021 року та №242426628 від 29 січня 2021 року.

Згідно висновку фізичної особи підприємця ОСОБА_6 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №760/20 від 21 серпня 2020 року) ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 94,7 кв.м, житловою площею 54,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_5 складає 1 404395,67 гривень; ринкова вартість житлового будинку загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 279147,79 гривень.

ОСОБА_3 належить на праві власності квартира загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №242310212 від 29 січня 2021 року.

Згідно висновку фізичної особи підприємця ОСОБА_6 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №760/20 від 21 серпня 2020 року) ринкова вартість квартири загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_6 складає 1 406333,15 гривень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачів на користь позивача суму боргу у розмірі 1 470209,06 гривень та моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, а всього 1 570209,06 гривень. Зазначені позивачем в обґрунтування позову обставини свідчать про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу стягнення боргу за договорами позики.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Існують загальні та спеціальні умови допустимості забезпечення позову. Загальні умови тлумачаться як дійсне запобігання та виключення ускладнень при виконанні рішення, виключення можливості вчинення особою під час розгляду справи дій, які можуть завдати шкоди правам та інтересам заявника й інтересам судочинства, здатність до практичної реалізації. До спеціальних умов застосування забезпечення позову відносяться, зокрема: відповідний спосіб забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору та не може вирішувати спір по суті; не є допустимим при вжитті заходів забезпечення позову порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів заявника й інших осіб, до яких належать особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, але перебувають з останніми у певних правовідносинах; конкретний вид забезпечення позову повинен дійсно виключати утруднення при виконанні рішення або виключати можливість дій, які може вчинити особа під час розгляду справи, завдавши шкоди правам та інтересам заявника й інтересам судочинства.

У разі порушення зазначених умов мета забезпечувальних заходів не досягається, чим може бути завдана шкода інтересам заявника та судочинства в цілому.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

У своїй заяві про забезпечення позову заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження в тому числі на житловий будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_4 та на квартиру загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_3 , середня ринкова вартість яких в незначному розмірі перевищує ціну позову, визначену позивачем.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2019 року по справі №761/45074/17 зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами позивача про те, що відчуження відповідачами вказаного нерухомого майна може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

З огляду на встановлені у суді обставини та приймаючи до уваги ціну позову, суд приходить до висновку про існування очевидної небезпеки порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки, реалізація нерухомого майна, а саме житлового будинку загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та квартири загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , щодо якого заявник в тому числі просить вжити заходи забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, враховуючи ту обставину, що між сторонами дійсно виник спір, про що позивачем надані достатні докази, а також ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі його задоволення, та не забезпечити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, враховуючи ту обставину, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачів, грошової суми у загальному розмірі 1 570209,06 гривень, яка є значною, а тому співмірною з заявленими позивачем вимогами щодо забезпечення позову у виді встановлення заборони відчуження житлового будинку загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та квартири загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , виходячи з принципу обов`язковості рішень суду, передбаченого ст. 124 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову в цій частині, до вирішення справи по суті.

При цьому, суд вважає застосування такого заходу забезпечення позову співмірним із заявленими позивачем вимогами та адекватним, що визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Як зазначив Верховний суд в постанові від 12 червня 2018 року по справі №826/14722/17, забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого у справі.

Крім того, суд зауважує, що згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Оскільки цивільний процесуальний закон передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову зокрема шляхом встановлення заборони відчуження на спірне майно, то такі дії суду відповідають приписам Конституції України і діючому законодавству.

При цьому, забезпечуючи позов шляхом встановлення заборони відчуження на майно, суд відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства вирішує лише процесуальне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи відповідачів права власності на належне їм майно. Обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді встановлення заборони відчуження , в разі його застосування до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідачів на володіння чи користування майном, оскільки слугуватиме лише заходом запобігання можливих порушень прав позивача. Встановлення заборони відчуження на належне відповідачам майно за своїм змістом полягає у обмеженні права особи лише розпорядитися майном (провести його відчуження).

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог заяви про забезпечення позову в іншій частині, виходячи з наступних обставин.

Так, суд не вбачає необхідності у вжитті заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження на належну ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 , ринкова вартість якої складає 1 404395,67 гривень, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову не буде співмірним із заявленими позивачем вимогами та адекватним, що визначатиметься його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Судом вжиті заходи забезпечення позову у вигляді встановлення заборони відчуження житлового будинку та належної ОСОБА_3 квартири, що на думку суду є достатнім, оскільки такий вид забезпечення позову у повній мірі гарантує виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та не потребує застосування додаткових видів забезпечення позову, виходячи з ціни позову та вартості майна, щодо якого вжиті такі заходи, а також враховуючи ту обставину, що таке майно належить на праві власності двом з відповідачів, до яких позивач пред`являє вимоги.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд також відмовляє у задоволенні вимог позивача про встановлення заборони відчуження на нежитлові приміщення в літ. «А-2»: приміщення першого поверху №2,13,13а,14,15,16, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, зі змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є одним із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМП-ЦЕНТР». Саме ТОВ «ОЛІМП-ЦЕНТР» на праві власності належать вказані нежитлові приміщення. Отже, в даному випадку вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову може перешкоджати господарській діяльності ТОВ «ОЛІМП-ЦЕНТР», порушувати право користування земельною ділянкою та вказаними нежитловими приміщеннями, що також суперечить вимогами цивільно-процесуального законодавства. Обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися майном, може призвести до незворотних наслідків. Вжиття таких видів забезпечення позову обумовить неможливість вести господарську діяльність, що в подальшому буде призводити до збитків господарства, тим більш, що ОСОБА_2 не є єдиним засновником, відомості щодо його частки в статутному капіталі позивачем не надані, як і відомості щодо вартості вищевказаних нежитлових приміщень.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення суд виходить з того, що на час вирішення клопотання про забезпечення позову, у суду відсутні відомості про існування визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України обставин, за наявності яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 149-153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Заборонити відчуження житлового будинку загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248), що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу (дублікату) від 19 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Сахновщинського районного нотаріального округу Харківської обалсті Давиденко О.В.за реєстровим №255.

Заборонити відчуження квартири загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. за реєстровим №658.

В задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовити.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали про забезпечення позову три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_8 .

Боржник: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_9 .

Боржник: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_10 .

Боржник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_11 .

Суддя Т.В. Бобко