КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа №757/5404/17-ц

провадження № 22-ц/824/15162/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Беби В.А.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року у складі судді Каліушка Ф.А.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» - Бойко А.І. звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором всього у розмірі 337 113,40 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 червня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір №50009354 та в якості невід`ємних додатків до кредитного договору останніми підписано Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту.

За вказаним договором кредиту відповідач отримав суму кредиту у розмірі 118 342,58 грн, що еквівалентно на дату укладання Договору 14 517 доларів США, на придбання автомобіля марки VW Polo Sedan, 2013 року випуску, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90%, яка є змінною у відповідності до п. 2.3. Загальних умов кредитування, строк кредитування - 60 місяців.

13 червня 2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 50009354 від 11 червня 2013 року, відповідно до якої позивачем було надано відповідачу додатковий кредит у сумі 48 483,68 грн, що є еквівалентом 4 088,00 доларів США на дату укладання Додаткової угоди.

Відповідно до п.1.2 Додаткової угоди цільовим призначенням кредиту є сплата страхових платежів. Сторони у Додатковій угоді погодили, що позичальник доручає компанії перераховувати страхові премії на користь страхової компанії рівними місячними платежами.

Посилався на те, що відповідач набув право власності на автомобіль VW Polo Sedan, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а 18 червня 2013 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №50009354.

У зв`язку з неодноразовим порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо оплати чергових платежів, позивач надіслав відповідачу вимогу від 18 січня 2016 року за вих. №50009354 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості, яка була отримана ОСОБА_1 25 січня 2016 року.

Направивши вимогу позивач визнав термін повернення кредиту таким, що настав, та відповідно до умов договору встановив термін його повернення 30 календарних днів з дати одержання вимоги.

Згідно розрахунку позивача, загальна сума заборгованості відповідача станом на 31 жовтня 2019 року становить 337 113,40 грн, з яких: 145 014,26 - основна сума заборгованості; 62 857,97 грн - заборгованість за додатковим кредитом; 2 589 грн - збитки; 25 091,66 грн - штраф; 16 054,65 грн - 3% річних за кредитом; 5 000,89 грн - 3% річних за додатковим кредитом; 64 218,88 грн - інфляційні втрати за кредитом; 16 286,09 грн - інфляційні втрати за додатковим кредитом.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50009354 від 11 червня 2013 року у загальному розмірі 334 524,40 грн, а також судовий збір в сумі 5 017,76 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, 24 вересня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування під час виконання умов кредитного договору тіло кредиту залишається рівним еквіваленту в доларах США за курсом, що передував даті укладення договору, протягом усього строку кредитування, а отже сума кредиту, яка підлягає поверненню, виходячи з вищенаведених умов договору та курсу валюти, становить 5 622,76 доларів США * 8,01 (курс долара станом на 10 червня 2013 року) = 45 038,31 грн.

Вказує на те, що з графіку погашення кредиту (номер 32 кредитного періоду) вбачається, що залишок кредиту станом на лютий 2016 року, який становив 5 622,76 доларів США, включає в себе залишок як за кредитним договором і відсотками за користування кредитом, так і залишок за додатковим кредитом і відсотками за користування додатковим кредитом.

Уважає, що оскільки виставлена у вимозі про дострокове повернення кредиту сума заборгованості у відповідності до статті 1.1 Загальних умов кредитування (із внесеними змінами) включала непогашену суму за додатковим кредитом, право позивача на сплату процентів за додатковим кредитом припинилося з моменту пред`явлення ОСОБА_1 вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зауважує, що 3% річних згідно статті 625 ЦК України зі сплати додаткового кредиту, виходячи зі змісту загальних умов кредитування та графіку погашення кредиту, окремо на додатковий кредит нараховуватись не повинні, а інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від зменшення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

На думку відповідача, вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення штрафу за пунктами 8.2 та 8.3 кредитного договору є фактично застосуванням подвійної відповідальності, оскільки застосування такої відповідальності позивач пов`язує з фактом порушення сплати чергового платежу, а отже застосування штрафу є порушенням статті 61 Конституції України.

04 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивача ТОВ «Порше Мобіліті» - Здоренка В.Є., в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, уважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

23 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача Здоренка В.Є. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі, дата та час якого були погоджені завчасно із судом.

Разом з тим, зважаючи на те, що представник позивача обґрунтовано та детально виклав свої доводи у відзиві на апеляційну скаргу, а в суді апеляційної інстанції участь сторін не є обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року оскаржується апелянтом в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням загальних умов кредитування, що є додатком до кредитного договору, та норм статей 1050, 625 ЦК України, ТОВ «Порше Мобіліті» і визначив кредитну заборгованість, про яку йдеться в позові.

На час пред`явлення позову, з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог, у відповідача існувала та існує заборгованість перед ТОВ «Порше Мобіліті» за несплаченими платежами з повернення додаткового кредиту та процентів за його користування за період січня 2016 року по квітень 2018 року у розмірі 62 857,97 грн.

Відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором із сплати додаткового кредиту за період січня 2016 року по квітень 2018 року, а відтак вимоги позивача про стягнення 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України є обґрунтованими.

Також суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» і в частині стягнення штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту згідно п. 8.2 Загальних умов кредитування до договору №50009354 від 11 червня 2013 року у розмірі 23 668,52 грн та відповідно до п. 8.3. за нагадування в загальному розмірі 1 423,14 грн.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що 11 червня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50009354 на суму 118 342,58 грн, строком - 60 місяців, процентна ставка - 9,90%, змінна у відповідності до п. 2.3. Загальних умов кредитування, цільове призначення - придбання автомобіля VW Polo Sedan, рік випуску 2013.

13 червня 2014 року відповідачем було отримано додатковий кредит у сумі 48 483,68 грн, що є еквівалентом 4 088,00 доларів США на дату укладання Додаткової угоди.

Згідно Графіку погашення кредиту, повернення кредитних коштів має відбуватись частинами щомісячно.

Відповідно до визначення, викладеного у договорі, договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами та поручителем у відношенні кредиту.

Згідно умов кредитного договору, усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Сторони підписали Загальні умови кредитування, як додаток до Кредитного договору №50009354 від 11 червня 2013 року.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Згідно п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобов`язання позичальника за цим договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного між сторонами договору застави, а також усім майном позичальника, на яке може бути звернуто стягнення за законодавством України.

За змістом п.п. 1.7, 1.7.1-1.7.15 Умов кредитування, за домовленістю сторін будь-які кошти, отримані компанією від позичальника, будуть зараховуватись у виконання зобов`язань позичальника у наступному порядку: у першу чергу - пеня та штрафні санкції відповідно до статті 8 цих Загальних умов кредитування за порушення умов оплати додаткового кредиту; у другу - прострочені проценти за користування сумою додаткового кредиту; у третю - прострочена сума додаткового кредиту; у четверту - строкові комісії, нараховані у зв`язку з видачею (розміщенням) додаткового кредиту; у п`яту - чергові проценти за користування сумою додаткового кредиту; у шосту - строкова сума додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту; у сьому - пеня та штрафні санкції відповідно до ст. 8 цих Загальних умов кредитування за порушення умов повернення кредиту; у восьму - прострочені комісії по кредиту; у дев`яту - сплачені компанією страхові платежі в порядку, передбаченому п. 5.6 цього кредитного договору; у десяту - прострочені проценти за користування кредитом; у одинадцяту - строкові комісії по кредиту; у дванадцяту - прострочена сума основного боргу по кредиту; у чотирнадцяту - строкова сума основного боргу по кредиту; у п`ятнадцяту - інші вимоги та витрати компанії.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , відповідач набув право власності на автомобіль VW Polo Sedan, рік випуску 2013, д.н.з. НОМЕР_1 .

18 червня 2013 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №50009354, предметом якого став автомобіль VW Polo Sedan, рік випуску 2013, д.н.з. НОМЕР_1 . Заставою за цим договором забезпечено вимоги заставодержателя за кредитним договором.

Згідно розрахунку позивача, загальна сума заборгованості відповідача станом на 31 жовтня 2019 року складає 337 113,40 грн, з яких: 145 014,26 - основна сума заборгованості; 62 857,97 грн - заборгованість за додатковим кредитом; 2 589 грн - збитки; 25 091,66 грн - штраф; 16 054,65 грн - 3% річних за кредитом; 5 000,89 грн - 3% річних за додатковим кредитом; 64 218,88 грн - інфляційні втрати за кредитом; 16 286,09 грн - інфляційні втрати за додатковим кредитом.

Відповідно до п. 3.2.1. Умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та Додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.

Згідно п. 3.3. Умов кредитування, позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню потягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб).

Відповідно до п. 8.1. Умов кредитування, у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% (десяти відсотків) річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

У п. 8.2. Умов кредитування сторонами погоджено, що у разі порушення відповідачем терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3., за винятком умови порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1., відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % (двадцяти відсотків) від суми кредиту.

За змістом п. 8.3. Загальних умов кредитування, за кожен випадок порушення відповідачем умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4. Загальних умов кредитування відповідач сплачує позивачеві штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 Євро чи 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 Євро чи 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2016 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу (повідомлення) за вих. № 50009354 про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50009354 від 11червня 2013 року.

Згідно наявної в матеріалах справи копії цієї вимоги (повідомлення), яка згідно опису вкладення і повідомлення про вручення була направлена 21січня 2016 року, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, а саме прострочення термінів сплати платежів, визначених Графіком погашення кредиту, та інших платежів за договором більше ніж на 1 календарний місяць, товариство вимагає дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі та сплати заборгованості за кредитним договором, що разом становить на поточну дату .

Станом на 18 січня 2016 року розмір заборгованості становив 157 656,11 грн, з яких: 138 658,01 грн - дострокове повернення суми кредиту; 15 059,65 грн - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 3 263,45 грн - штрафні санкції відповідно до ст. 8.3. Договору; 675 грн - витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості у відповідності до договору.

Зауважено, що згідно з умовами договору, за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії до зазначеної заборгованості буде додано штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 23 668,52 грн.

Встановлено, що вимога була отримана відповідачем 25січня 2016 року, тобто, останнім днем повернення кредиту та сплати заборгованості позивачем було визначено 24 лютого2016 року.

Таким чином, обґрунтованими є вимоги про стягнення з ОСОБА_1 достроково основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 138 658,01 грн та суми несплачених чергових платежів у розмірі 6 356,25 грн, які утворилися станом на дату пред`явлення вимоги та входили до суми заборгованості, зазначеній у вимозі від 18 січня 2016 року.

Щодо стягнення заборгованості за додатковим кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. п. 5.5. Загальних умов кредитування, позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

Судом установлено, що 13 червня 2014 року відповідачем був отриманий додатковий кредит у розмірі 48 483,68 грн (є еквівалентом 4 088,00 доларів США на підставі договору про внесення змін/додаткової угоди № 1 від 13 червня 2014 року до кредитного договору№50009354 від 11 червня 2013 року), з цільовим призначенням: сплата страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Суми додаткового кредиту були визначені у новій редакції графіку погашення кредиту, яким передбачено погашення заборгованості частинами щомісячно на відповідну дату. Строк кредитування за цією Додатковою угодою дорівнює строку, що лишається до припинення кредитного договору.

При цьому, строк виконання зобов`язань за додатковим кредитом ТОВ «Порше Мобіліті» не змінювався, у вимозі (повідомленні) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» дострокового повернення суми додаткового кредиту не вимагало.

Отже, оскільки відповідач не сплатив щомісячні платежі в рахунок сплати додаткового кредиту, у відповідача залишилась заборгованість за несплаченими щомісячними платежамиз повернення додаткового кредиту та процентів за його користування за період з січня 2016 року по квітень 2018 року у розмірі 62 857,97 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Щодо вимог про нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України за невиконання умов кредитного договору та додаткового кредитного договору, колегія суддів зазначає про наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс1 1).

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати чергових платежів за 16 грудня 2015 року, 16 січня 2016 року, 25 лютого 2016 року до 31 жовтня 2019 року виникла заборгованість перед банком відповідно до статті 625 ЦК України у вигляді 3% річних у розмірі 16 054,65 грн, а також 64 218,88 грн інфляційних втрат, яка обґрунтовано заявлена позивачем до стягнення з ОСОБА_1 .

Як зазначено вище, відповідач прострочив виконання зобов`язань і за договором зі сплати додаткового кредиту за період з січня 2016 року по квітень 2018 року, а відтак вимоги позивача про стягнення 3 % річних згідно статті 625 ЦК України у розмірі 5 000,89 грн та інфляційні втрати у розмірі 16 286,09 грн також є законними та обґрунтованими.

Таким чином, оскільки кредитним договором передбачено, що всі платежі за кредитним договором мають бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США згідно пункту 1.3 Загальних умов кредитування та те, що ТОВ «Порше Мобіліті» змінило строк виконання основного зобов`язання, направивши відповідачеві вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у гривні, позивач має право на нарахування компенсаційних платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки суми визначені в національній валюті України - гривні і вони не змінювались.

Отже, вимоги позову про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення є правомірними.

Щодо вимог про стягнення штрафів.

Відповідно до п. 8.2. Умов кредитування сторонами погоджено, що у разі порушення відповідачем терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3., за винятком умови порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1., відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % (двадцяти відсотків) від суми кредиту.

За змістом п. 8.3. Загальних умов кредитування, за кожен випадок порушення відповідачем умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4. Загальних умов кредитування відповідач сплачує позивачеві штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 Євро чи 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 Євро чи 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу).

У вимозі про повернення кредиту, яку відповідач отримав 25 січня 2016 року, було зазначено про настання наслідків у разі порушення п. 3.3 Загальних умов кредитування у виді нарахування штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту (118 342,58 грн), що складає 23 668,52 грн.

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу відповідача також направлялися 3 вимоги про сплату заборгованості від 16 грудня 2015 року, 05 січня 2016 року та 18 січня 2016 року.

Таким чином, судом першої інстанції дійдено вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту згідно п. 8.2 Загальних умов кредитування до договору №50009354 від 11 червня 2013 року у розмірі 23 668,52 грн з огляду на те, що відповідачем порушено вимоги п. 3.3. Загальних умов кредитування щодо повернення позивачу у повному обсязі суми основного кредиту, плати за кредит та передбачених умовами договорів штрафних санкцій протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (25 січня 2016 року), що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту (п. 8.2 Загальних умов кредитування), а також штрафних санкцій нарахованих відповідно до п. 8.3. Загальних умов кредитування за нагадування в загальному розмірі 25 091,66 грн.

Як вірно зазначено місцевим судом, відповідач помилково ототожнив відповідальність, передбачену п. 8.2., із відповідальністю за п. 8.3. Загальних умов кредитування, оскільки штрафи були нараховані за різні порушення, а саме невиконання вимог/нагадувань щодо сплати строкової заборгованості (за певним платежем) та вимоги/повідомлення про дострокове повернення кредиту (Суми кредиту та суми Додаткового кредиту, штрафних санкцій, якщо такі були застосовані).

Таким чином, наданий позивачем розрахунок є обґрунтованим, заборгованість нарахована в межах строку кредитування та з урахуванням зміни позивачем строку виконання зобов`язання шляхом звернення з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів за основним кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду в апеляційній інстанції стороною відповідача не доведено жодними належними та допустимими доказами відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з огляду на те, що факт укладення та підписання кредитного договору на вищевикладених умовах стороною відповідача не заперечувався, наявність та розмір заборгованості не спростовано, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти за основним та додатковим кредитом, не в повному обсязі виконав умови укладених договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка з урахуванням розміру відсотків, штрафів, інфляційних втрат та 3% річних становить 334 524,40 грн.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з мотивів, викладених вапеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 334 524,40 грн - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «30» листопада2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна