Справа №: 398/1934/21
провадження №: 2/398/1297/21
"17" листопада 2021 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді - Нероди Л.М.,
за участі секретаря - Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/1934/21ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Автолінії Поділля» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
учасники: позивач - ОСОБА_1 ,
Позивач звернувся до суду з позовом, якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолінії Поділля» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 235,25 грн., моральну шкоду в сумі 590 200 грн. та судові витрати в розмірі 42,50 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 10.01.2021 здійснював поїздку автомобільним рейсом Вінниця - Світловодськ, який обслуговує автоперевізник ТОВ «Автолінії Поділля», з м. Немирів до м. Олександрії, повертаючись з санаторію «Авангард» м. Немирів, в якому він лікувався в період з 17.12.2020 по 09.01.2021 згідно наданої Олександрійським відділенням Управління ВД ФСС України у Кіровоградській області путівки. Квиток він купував у касі попереднього продажу. Для отримання пільгового квитка з 50-відсотковою знижкою вартості проїзду позивач надав касиру посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи профзахворювання з ураженням опорно-рухового апарату. В порушення вимог ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» в придбанні пільгового квитка касир автостанції м. Немирів відмовила позивачу, посилаючись на те, що це приватний рейс і авто перевізник ТОВ «Автолінії Поділля`таких послуг інвалідам ІІ групи не надає. Позивачу довелось придбати квиток, заплативши за нього 100 відсотків вартості. Після повернення із санаторію позивач надав квитки до відділення Фонду для відшкодування 100 відсотків вартості проїзду із санаторію «Авангард» м. Немирів до м. Олександрії. У відповідності до п. 2.8 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням відділення Фонду відшкодувало позивачу тільки 50 відсотків вартості проїзду, оскільки позивач мав право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 50 відсотків вартості проїзду у сумі 200,25 грн. (385,50 + 15), вартість рекомендованого листа з повідомленням про вручення, яким відповідачу був направлений лист з проханням добровільно відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, - 35 грн., моральну шкоду у розмірі 590 200 грн. та судові витрати в сумі 42,50 грн.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
11.05.2021 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолінії Поділля» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позивач придбав квиток за повну вартість з невідомих відповідачу причин, доказів того, що саме позивач скористався квитком, не зазначено. Позивач за повну вартість також придбав квиток на поїздку з м. Олександрії до м. Немирів. Відповідач вважає, що позивач свідомо придбав квиток за повну вартість з м. Олександрії до м. Немирів та у зворотному напрямку і безпідставно звернувся з позовом до відповідача. Безпосередньо до ТОВ «Автолінії Поділля» чи водія товариства позивач не звертався, хоча такий випадок мав бути зафіксований як на автостанції, так і безпосередньо водієм товариства, що обслуговував маршрут, вказаний у квитку.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.04.2021 у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
15.06.2021 ухвалою суду підготовче судове засідання закрите та призначено справу до судового розгляду.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи професійного захворювання довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .
03.01.2021 позивач придбав квиток № 1876 на рейс Вінниця - Світловодськ з міста Немирів Вінницької області до міста Олександрія Кіровоградської області, сплативши повну вартість квитка 385,50 грн. та вартість бронювання квитка - 15 грн. (чек № 1877).
09.03.2021 позивач направив відповідачу лист з проханням добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, сплативши за пересилання листа 35 грн.
Відповідно до листа Олександрійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 09.04.2021 № 15.9.01-09/С-2з-2 Олександрійське відділення повідомило позивача, що відповідно до п. 2.8 постанови Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 № 49 відшкодування вартості проїзних документів, зокрема, квитка № НОМЕР_2 та квитка № НОМЕР_3 , було здійснено з урахуванням пільг - було відшкодовано 50 відсотків вартості квитків.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що працює в Олександрійському відділенні ФСС, в якому на обліку знаходиться ОСОБА_1 . Позивач звернувся до відділення про надання путівки на санаторно-курортне лікування, яка йому була надана в санаторії «Авангард» в період з 17.12.2020 по 09.01.2021. За проїзд до санаторію та у зворотному напрямку позивачу було відшкодовано 50 відсотків вартості проїзду. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що йому на автостанції м. Немирів касир відмовилась продати квиток за 50 відсотків його вартості, як особі з інвалідністю ІІ групи.
ОЦІНКА СУДУ
Позивач у відповідності до ч. 2 ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» має право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено той факт, що відповідачем порушені норми законодавства в частині пільгового перевезення позивача 10.01.2021 з м. Немирів Вінницької області до м. Олександрії Кіровоградської області, у зв`язку з чим позивачу завдана матеріальна шкода.
Так, повна вартість квитка з урахуванням бронювання становить 400,50 грн., 50 відсотків вартості - 200,25 грн.
З урахуванням того, що позивач сплатив 100-відсоткову вартість квитка, хоча мав право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду, в чому йому відповідачем було відмовлено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 200,25 грн. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 35 грн. як відшкодування поштових витрат щодо направлення відповідачу листа з проханням добровільно відшкодувати матеріальну шкоду.
Не підлягають відшкодуванню судові витрати позивача на суму 42,50 грн., оскільки в товарному чеку не зазначено, за який товар чи послугу позивачем сплачено вказану суму.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Пунктом 3 Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».
Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення йому моральних страждань та в чому полягали його моральні страждання. Окрім того, позивачем зазначено, що спричинену моральну шкоду він оцінює в 590 200 грн. В той же час, в своєму позові позивач не зазначив з яких міркувань та критеріїв він виходив оцінивши свої моральні страждання саме в таку суму.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Спірні правовідносини врегульовані такими нормативними актами: Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Законом України «Про автомобільний транспорт», Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 .
Статтею 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, що діяла станом на 10.01.2021) передбачено, що особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю першої групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю або дитину з інвалідністю), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня. Пільгове перевезення осіб з інвалідністю здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт". Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції в межах своєї компетенції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.
Згідно ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.
Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга.
Як визначено ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.
Пунктами 114, 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою КМУ № 176 від 18 лютого 1997 року, регламентовано, що для надання послуг пасажирського перевезення перевізник укладає з автостанцією договір про надання послуг, яким визначаються перелік та обсяги послуг, їх вартість і порядок проведення розрахунків. Перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Продаж квитків може здійснюватися водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції.
Отже, суд приходить до висновку, по позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди.
Керуючись ст.ст. 6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2021 року.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА