Справа № 487/5216/21
Провадження № 2/947/4296/21
01.12.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Огренич І.В.
при секретарі - Грабовій Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, шляхом виселення з квартири у зв`язку з припиненням сервітуту, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди, пов`язані із здійсненням права володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири у зв`язку з припиненням сервітуту. При цьому позивач посилається на те, що сторони знаходились в шлюбі, під час перебування в шлюбі за особисті кошти позивача була придбана спірна квартира, в якій відповідачка проживала як член сім`ї. 17 червня 2021 року шлюб між сторонами розірвано і на даний час у ОСОБА_1 виникла необхідність продати квартиру, однак, ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку звільнити квартиру, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Представник позивача ОСОБА_3 надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, 11 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11.05.2016 року серія НОМЕР_1 .
30 вересня 2019 року, під час перебування в шлюбі, ОСОБА_1 за особисті кошти, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 30.09.2019 року № 1501, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.09.2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та актом прийому-передачі від 30.09.2019 року. Придбання спірної квартири за особисті заощадження позивача підтверджується також заявою в АТ «Укрсоцбанк» від 12.09.2019 року, письмовими поясненнями в АТ «Альфа Банк» від 30.09.2019 року та квитанцією від 30.09.2019 року.
Після придбання вказаної квартири, сторони проживали та користувались квартирою АДРЕСА_1 , при цьому право проживання в спірній квартирі ОСОБА_2 виникло на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10 2020 року у справі № 447/455/17 особа, яка вселилася у житло як член сім`ї власника житлового будинку, набуває право користування чужим майном, яке по своїй суті є особистим сервітутом.
Тобто, відповідачка відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України отримала право на користування чужим майном (сервітут) на підставі тільки того, що вона є членом сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна, з чого випливає, що сервітут може бути встановлений, зокрема, і щодо квартири.
Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут щодо квартири встановлений законом, зокрема ч. 1 ст. 405 ЦК України, яка входить до глави 32 ЦК «Право користування чужим майном».
17 червня 2021 року відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/2256/21 шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розірвано.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що лише власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. З цього випливає, що оскільки відповідачка не є власником спірної квартири і не є членом сім`ї власника квартири, вона втратила право на користування цим житлом.
Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Оскільки право проживання ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_1 , було обумовлене обставиною перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , тобто, бути членом сім`ї, а ця обставина з розірванням шлюбу припинилася, то припинилося і право відповідачки на проживання в спірній квартирі - припинилося її право користування чужим майном (сервітут). Це випливає з правової норми, викладеної в п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, відповідно до якої сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Такою обставиною в цій справі, що має істотне значення, є факт розірвання шлюбу.
При таких обставинах суд вважає вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 18, 19, 81, 211, 247, 258, 259, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,391,401,402,405 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди, пов`язані із здійсненням права володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири у зв`язку з припиненням сервітуту.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Огренич І. В.