КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалової Крістіни Геннадіївни на рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року (суддя Головчак М.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів,

встановив:

25 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку і до досягнення повноліття дитини.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 6 серпня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 13 липня 2018 року проживає з ним та знаходиться на його утриманні, а відповідач проживає окремо від дитини.

Позивач стверджував, що відповідач є працездатною особою, отримує дохід, інших осіб на утриманні в неї немає, відповідно до довідки №123 від 24 вересня 2018 року дохід відповідача з березня 2018 року по серпень 2018 року склав 126 607грн 13коп., тому аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) не будуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи із 25 жовтня 2018 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину за один місяць. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704грн. 80 коп.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалова К.Г. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 аліменти на дитину у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини -

ОСОБА_3 у АТ «Державний ощадний банк України».

Представник відповідача посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та зазначає, що у матеріалах справи наявні копії квитанцій про грошовий переказ № АТ «Укрпошта» від 3 липня 2021 року на суму 4 900грн, виплачений 8 липня 2021 року, а також копії товарних чеків на суму 10 356грн 25коп, які підтверджують, що відповідач піклувалася про дитину та забезпечувала її необхідним, а саме: харчуванням, одягом та взуттям, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини.

Представник відповідача зазначає, що за клопотанням відповідача було витребувано інформацію про те, що позивач є фізичною особою-підприємцем, має власний дохід та, відповідно, можливість також утримувати сина та забезпечувати сина, однак позивач просить стягнути на свою користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Відповідач вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) є надмірними, та вважає, що необхідно стягувати аліменти на дитину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у АТ «Державний ощадний банк України».

Також представник відповідача зазначає про здійснення позивачем перешкод у спілкуванні матері з сином, якого позивач перевіз у Хмельницьку область за місцем проживання своїх батьків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, та зазначає, що з народження дитини відповідач самоусунулась від виховання малолітньої дитини, не приділяла йому уваги, не цікавилась життям та здоров`ям дитини, в результаті покинула дитину та фактично з червня 2018р. проживала з різними чоловіками за невідомою йому адресою.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Частиною 1 статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3).

З 1 січня 2021р. прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 270грн, отже справи з ціною позову до 227 000грн та спори про стягнення аліментів, розмір яких за шість місяців не перевищує зазначену суму, розглядаються апеляційним судом без виклику учасників справи.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно.

В матеріалах справи наявна копія довідки №123 від 24 вересня 2018 року, відповідно до якої дохід відповідача з березня 2018 року по серпень 2018 року склав 126 607грн 13коп., а відтак ціна даного позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявляючи клопотання про розгляд справи за участі ОСОБА_1 , представник

відповідача не навела обґрунтування такому клопотанню.

Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи не встановлені і представником відповідача у апеляційній скарзі не наведені, тому клопотання задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 6 серпня 2010 року, є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 10 грудня 2018 року №1008 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 .

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 10 грудня 2018 року № 1009 встановлено час спілкування матері ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а визначаючи розмір аліментів врахував, що заявлений позивачем розмір аліментів відповідає принципу розумності та справедливості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд.

Судом встановлено, що дитина проживає разом з батьком, тому саме він вибирає спосіб виплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідачем суду першої інстанції не надано доказів про її матеріальний стан, а також не надано доказів неможливості сплачувати аліменти у заявленому у позовній заяві розмірі.

Визначений судом розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, матір`ю якої є відповідач.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір щомісячних аліментів відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи наявні документи, які свідчать про здійснення відповідачем 3 липня 2021 року поштового переказу на адресу позивача у сумі 4 900грн, не може бути підставою для висновку, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки вказаний переказ є єдиним за період з липня 2018 року.

Надання суду першої інстанції квитанцій про придбання відповідачем малолітньому сину одягу, взуття, іграшок та інше не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати щомісячно аліменти на дитину батьку, з яким проживає дитина.

Твердження у апеляційній скарзі про надмірність розміру аліментів, який визначений судом, належними доказами не підтверджені, а відтак, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивач є фізичною особою-підприємцем, має власний дохід та можливість утримувати та забезпечувати сина, не є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення аліментів з відповідача і не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, які суд стягнув з відповідача, оскільки

відповідачем не надано доказів, що щомісячні витрати позивача на дитину є меншими, ніж буде виплачувати відповідач.

Вимоги апеляційної скарги про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як вказана норма матеріального права регулює правовідносини стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалової Крістіни Геннадіївни залишити без задоволення, рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 1 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк