Справа № 309/4084/21
Провадження № 2/309/955/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Савицький С.А.

з участю секретаря судового засідання Гуржій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на майно колишнього колгоспного двору , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ), що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивачки - ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 залишив заповіт, згідно якого заповідав все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що момент смерті буде йому належати ОСОБА_4 .

Наведене підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Крайниківської сільської ради Ваканич М.В. від 10.11.2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивачки - ОСОБА_5 , яка також проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 залишила заповіт, згідно якого заповідала земельну ділянку площею 0,53 га, розташовану в АДРЕСА_1 позивачці - ОСОБА_1 , а житловий будинок, який знаходяться на вказаній земельній ділянці за вказаною адресою позивачці - 1/2 частину будинку та її мамі ОСОБА_2 - 1/2 частину будинку. Наведене підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Крайниківської сільської ради Войнагій С.В. від 09.06.2017 року.

Єдиним документом, що посвідчує право власності на будинок по АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ) є свідоцтво про право власності на майно колгоспного двору від 20.12.1989 року, зареєстроване в Хустському МБТІ за реєстровим номером 177 від 20.12.1989 р.

Однак, ні дідусь позивачки, ні бабуся через необізнаність у законодавстві не переоформили право власності на житловий будинок за життя та не отримали свідоцтва про право приватної власності на вказане нерухоме майно.

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. з метою оформлення спадкових прав на майно, після смерті її дідуся ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_5 . Їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно вказаних свідоцтв вона успадкувала земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:002:0034 та :04:002:0035. Щодо спадкування житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 їй було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок зареєстровано як власність колгоспного двору, головою якого був її померлий дідусь ОСОБА_3 . Свідоцтво про право власності на житловий будинок колгоспного двору мало бути переоформлено на фізичних осіб - членів колгоспного двору, оскільки двори припинили своє існування у зв`язку з прийняттям Закону УРСР « Про власність» від 07.02.1991 року. Приватним нотаріусом Рошинець Н.П. було рекомендовано позивачці звернутися до суду з відповідною заявою про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Позивачка вважає, що оскільки її дідусь ОСОБА_3 був членом колгоспного двору, 20.12.1989 року виконкомом Хустської районної ради народних депутатів йому було законно видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яким посвідчено, що в цілому житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Будинок зареєстровано в Хустському МБТІ на праві за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , про що записано в реєстровій книзі № 1, стор.177, за реєстровим № 177.

Те, що будинок АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_1 - один і той же будинок, підтверджується довідкою Крайниківського старостинського округу від 14.07.2021 року за № 161. Дана довідка була видана на підставі погосподарської книги.

Те, що відповідачка ОСОБА_2 є мамою позивачки, підтверджується свідоцтвом про народження від 22.08.1991 року.

Позивачка змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.11.2009 року.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII, був введений в дію Закон України « Про власність», а тому ОСОБА_3 станом на 15.04.1991 року належало право власності на майно у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив права на частку в його майні.

Виходячи з наведеного, померлий дідусь ОСОБА_3 та померла бабуся ОСОБА_5 набули 15 квітня 1991 року право власності на будинок згідно статей 120, 123 ЦК УРСР.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що нотаріусом неможливо видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, для захисту своїх законних прав.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вимоги позовної заяви підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідачка - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Просила справу розглядати у її відсутності, з урахуванням поданого відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та виходячи з доданих до позовної заяви письмових доказів, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності колгоспного двору на житловий будинок, від 20.12.1989 року виданого Виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого являвся ОСОБА_3 .

Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних

Колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 р. з прийняттям ЗУ «Про власність». Оскільки право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 (нова назва АДРЕСА_1 ) було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був ОСОБА_3 , відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР він мав набути право власності на будинок.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємицею за заповітом є його онука ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 142, 206, 247, 258-268 ЦПК України, ст.ст.328, 392, ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з належними до нього господарським будівлями та спорудами.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.