Справа № 133/3631/20
Провадження № 22-ц/801/2422/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 рокуСправа № 133/3631/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП»,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» про визнання розірваним договору оренди землі за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Олександра Володимировича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Пєтухової Н.О., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» про визнання розірваним договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , що стало підставою для відкриття спадщини. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2020 року, ОСОБА_1 оформив право власності на належну померлій матері земельну ділянку, площею 2,9163 га, кадастровий номер :06:005:0096, розташовану на території Безіменської сільської ради Козятинського району.

Проте, як зазначає позивач, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо про реєстрацію за успадкованою земельною ділянкою права оренди за ПрАТ «Зернопродукт МХП». Зокрема, зобов`язання наявні за договором оренди землі №124-М-К-В від 26 квітня 2010 року, зміни до якого внесені додатковою угодою №89 від 16 травня 2019 року. Також позивач звертає увагу, що із договору оренди землі №124-М-К-В від 26 квітня 2010 року вбачається, що він був зареєстрованим у Козятинському районному відділі Держкомзему лише 18 травня 2011 року за №00214, додаткова угода до договору оренди землі №89 від 16 травня 2019 року зареєстрована лише 03 вересня 2019 року.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати розірваним договір оренди землі №124-М-К-В від 26 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Зернопродукт МХП» (наразі ПрАТ «Зернопродукт МХП»), із додатковою угодою №89 від 16 травня 2019 року, укладеною між ОСОБА_2 та ПрАТ «Зернопродукт МХП» на земельну ділянку, площею 2,9163 га, кадастровий номер :06:005:0096, розташовану на території Безіменської сільської ради Козятинського району, право власності на яку, в порядку спадкування перейшло до ОСОБА_1 .

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» про визнання розірваним договору оренди землі № 124-М-К-В від 26 квітня 2010 року, що укладений між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством «Зернопродукт МХП» із додатковою угодою № 89 від 16 травня 2019 року, що укладена між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Зернопродукт МХП» на земельну ділянку, площею 2,9163 га з кадастровим номером :06:005:0096, що розташована на території Безіменської сільської ради Козятинського району залишено без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гуменюк Олександр Володимирович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж самі обставини, що викладені стороною позивача у позовній заяві. Поряд з цим звертає увагу на те, що суд попередньої інстанції помилково вказав на те, що позивачем при поданні позовної заяви не зазначалась така підстава для розірвання вказаних договорів, як неправомірне використання земельної ділянки.

15 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Вказує, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача, оскільки згідно додаткової угоди до договору оренди, останнім днем чинності такого договору є 25 квітня 2027 року і така дата погоджена сторонами та зазначена у додатковій угоді, і є саме тією датою, коли, по розумінню та очікуванню самого позивача, договір має закінчити свою дію. Крім того звертає увагу на те, що відповідач не ставить під сумнів термін дії договору, зокрема до 18 травня 2028 року, як про те вказує позивач.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №380018, виданого на підставі розпорядження Козятинської райдержадміністрації від 29 травня 2006 року за №272, являється власником земельної ділянки, площею 2.9163 га, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Безіменської сільської ради Козятинського району, Вінницької області (а.с. 15).

Згідно договору оренди землі №124- М-К-В від 26 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», ОСОБА_2 передала в строкове платне володіння і користування ЗАТ «Зернопродукт МХП» земельну ділянку сільськогосподарського призначення № НОМЕР_1 , площею 2.9163 га, яка знаходиться на території Безіменської сільської ради Козятинського району, Вінницької області, строком на 10 років. Договір зареєстрований у Козятинському районному відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 травня 2011 за №00214 (а.с. 11-12).

Відповідно до Додаткової угоди №89 до договору оренди землі №124-М-К-В від 26 квітня 2010, укладеної між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ПАТ «Зернопродукт МХП» в особі Регіонального директора підрозділу Козятинської філії Броварника Сергія Вікторовича, який діє на підставі довіреності №б/н від 05 лютого 2019 року, орендодавець передав, а орендав прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 2,9163 га, кадастровий номер :06:005:0096, розташовану на території Безіменської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Згідно із п. 8 додаткової угоди, договір укладено строком на 17 років. Діє до 25 квітня 2027 року. Після закінчення строку договру орендар має переважне право поновити його на новий строк. Вказано, що у такому разі орендар повинен не пізніше ніж за 31 день до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Якщо строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився у день або після смерті орендодавця, але до державної реєстрації права власності на земельну ділянку за новим власником (спадкоємцем), такий договір вважається продовженим (поновленим) до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця або територіальної громади на таку земельну ділянку (а.с. 16-17).

Згідно з пунктом 24 додаткової угоди орендар зобов`язаний:

- приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку;

- дотримуватись встановлених щодо об`єкта обмежень (обтяжень) в повному обсязі, передбаченому законом або цим договором оренди землі;

- дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного значення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення (а.с. 16 зворот).

У пункті 41 додаткової угоди до договору оренди сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами (а.с. 17 зворот).

Із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області Свідерською О.В. вбачається, що ОСОБА_2 , 1943 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, площею 2,9163 га, кадастровий номер: :06:005:0096, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах згідно з планом, розташованої на території Безіменської сільської ради Козятинського району Вінницької області (а.с. 13).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 грудня 2020 року, індексний номер витягу: 235424625, власником земельної ділянки, площею 2,9163 га, кадастровий номер: :06:005:0096, є ОСОБА_1 (а.с. 14).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09 вересня 2019 року, Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП» є орендарем земельної ділянки, кадастровий номер: :06:005:0096, орендодавцем якої є ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі, серія та номер: 124-М-К-В, виданий 26 квітня 2010 року та додаткової угоди до договору оренди землі, серія та номер 89, виданий 16 травня 2019 року (а.с. 18).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 лютого 2020 року, наданого на запит ОСОБА_1 , загальні відомості про земельну ділянку наступні: кадастровий номер: :06:005:0096, площа 2.9163 га, місце розташування - Вінницька область, Козятинський район, Безіменська сільська рада, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка 38192, 38. Вказана земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_2 , орендар земельної ділянки ПрАТ «Зернопродукт МХП» (а.с. 19-22).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з ч.2,3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України, однією з таких підстав є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено строк як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (ч. 3 ст. 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, при визначенні такої істотної умови договору як строк його дії сторони договору мають дійти певної згоди щодо нього, і для встановлення такого строку насамперед має значення воля кожної із сторін та досягнення ними згоди з цього питання. Сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

У ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

На час підписання договору оренди, 26 квітня 2010 року та додаткової угоди до договору від 16 травня 2019 року, ч.2 статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У ч.2 ст. 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій ст. 126 ЗК України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» (№ 161-XIV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.14 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно зі ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у ст.ст. 638, 640 ЦК України, де вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено ст.ст. 18,20 ЗУ «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд України вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, що передбачено ч.1 ст. 253 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у ст. 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим у частині 3 вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у ст. 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

Ст.18 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Із зазначеного слідує висновок, що у договорі оренди землі сторони мають право зазначити про момент початку перебігу та припинення дії договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Загальні правила щодо чинності договору оренди (зокрема щодо визначення моменту початку перебігу та закінчення строку договору) лише після його державної реєстрації підлягають до застосування, якщо такий строк дії договору оренди або відповідні дати не погоджені сторонами у договорі.

Такий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством «Зернопродукт МХП» було укладено договір оренди землі №124-М-К-В строком на 10 років. Договір було зареєстровано у Козятинському районному відділі Держкомзему 18 травня 2011 року. В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №89 від 16 травня 2019 року, якою погоджено інший строк дії договору. Так, у пункті 8 додаткової угоди вказано, що строк дії договору оренди землі 17 років, із зазначенням кінцевої дати дії договору 25 квітня 2027 року. У пункті 41 додаткової угоди до договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом підписання договору оренди землі від 26 квітня 2010 року, та вказали кінцеву дату строку у додатковій угоді. Таким чином строк договору оренди землі №124 М-К-В від 26 квітня 2019 року закінчиться 25 квітня 2027 року, що обумовлено не лише строком дії договору та моментом набрання ним чинності, але й вказівкою на цю дату, що є закінчення строку дії договору, яку сторони погодили та зазначили у додатковій угоді.

Інших строків чи термінів закінчення дії договору його текст не містить.

Ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» регулює питання припинення договору оренди землі, а саме договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Встановивши, що оспорюваний договір та додаткова угода були укладені між ОСОБА_2 та ЗАТ «Зернопродукт МХП» (правонаступник ПрАТ «Зернопродукт МХП»), містять умови надання земельної ділянки в оренду, термін дії такої, зокрема до 25 квітня 2027 року, про що зазначено в останньому та яка погоджена сторонами і не заперечується відповідачем, а також є саме тією датою закінчення дії оренди, яку передбачав позивач, що і зазначено останнім в позовній заяві, а позивачем, в свою чергу, належними і допустимими доказами в силу 77-78 ЦПК України не доведено порушення його прав відповідачем, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції помилково зазначив, що позивачем при поданні позовної заяви не вказувалась така підстава для розірвання договору, як неправомірне використання земельної ділянки, не заслуговують на увагу та спростовується поданою позовною заявою та вказаними у її тексті підставами розірвання договору оренди земельної ділянки.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Олександра Володимировича залишити без задоволення

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета