Провадження №4-с/359/4/2021
Справа №359/3746/20
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Моргушко Л.В.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , на дії та бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Геннадія Вікторовича, заінтересована особа: державне підприємство «Інжексбуд» та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаною скаргою, якою просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення старшого державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Тригуб Г.В. про закінчення виконавчого провадження №61001131, що здійснювалось на підставі виконавчого листа №359/5269/18, виданого 14 січня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області;

- зобов`язати Бориспільський МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) вжити заходів для надання ОСОБА_2 доступу до майна та речей, що належать членам її сім`ї.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 підтримав подану скаргу у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Старший державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Тригуб Г.В. у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до поданої скарги не повідомив.

Представник стягувача Дитинчук В.М. заперечувала проти задоволення скарги.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 березня 2020 року старшим державним виконавцем Бориспільського МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Тригубом Г.В. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №61001131 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», якою рішення суду виконано та ОСОБА_2 виселено з кімнати АДРЕСА_1 , згідно акту державного виконавця від12 лютого 2020 року (а.с.34).

На підставі постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 20 травня 2020 року в постанові про закінчення виконавчого провадження виправлено згідно акту державного виконавця від 12 лютого 2020 року на згідно акту державного виконавця від 12 березня 2020 року (а.с.37).

З доводів представника скаржника ОСОБА_1 , викладених у скарзі, вбачається що під час здійснення виконавчий дій державним виконавцем Тригубом Г.В. були допущені наступні порушення закону: виконавчі дії розпочато 11 березня 2020 року, встановлений незаконною постановою іншого державного виконавця, а не 12 березня 2020 року, встановлений постановою державного виконавця Тригуб Г.В. від 11 березня 2020 року; постанову про призначення дня і часу примусового виселення не направлено боржнику на її поштову адресу, яка була достовірно відома державному виконавцю ОСОБА_3 .

Разом з цим, згідно акту державного виконавця від 24 лютого 2020 року ОСОБА_2 була завчасно повідомлена про призначення виконавчих дій, що підтверджується її власноручним підписом. Тому доводи представника скаржника стосовно того, що постанова про призначення виконавчих дій не була направлена боржнику є необґрунтованими.

За змістом ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Проте, судом критично сприймаються твердження представника скаржника стосовно того, що державним виконавцем прийнято рішення про заборону представнику боржника адвокату Касандяку В.В. приймати участь у здійсненні виконавчих дій з примусового виселення; відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні всіх, заявлених нею під час здійснення виконавчих дій заяв, клопотань та заперечень, в тому числі: відмовлено щодо забезпечення права боржника на звернення до суду з роз`ясненням судового рішення, встановленням порядку і способу виконання судового рішення або за відстрочкою виконання судового рішення; відмовлено у заяві щодо забезпечення права на добровільне виконання судового рішення; відмовлено у заяві щодо забезпечення права боржника діяти через свого представника; відмовлено у заяві заявити відвід державному виконавцю; відмовлено у роз`ясненні способу реалізації прав боржника; відмовлено у клопотанні про роз`яснення виконавчого документа; відмовлено у клопотанні про відкладення виконавчих дій на час надання боржнику медичної допомоги; відмовлено у клопотанні про надання доступу до власних речей першої необхідності, що залишились у помешканні; заперечення щодо складання опису вилучених у боржника речей і майна за її відсутності.

Оскільки, матеріали цивільної справи не містять доказів того, що скаржник особисто або через свого представника зверталась до державного виконавця з відповідними клопотаннями, а державний виконавець відмовив у задоволенні вказаних клопотань.

Аналогічним чином суд оцінює вимогу поданої скарги щодо покладення зобов`язання на Бориспільський МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) вжити заходів для надання доступу ОСОБА_2 до майна та речей, що належать членам її сім`ї.

Крім цього, судом критично оцінюється відеозапис (а.с.48), наданий представником скаржника, в якості належного доказу. Оскільки, досліджений відеозапис не підтверджує та не спростовує обставини, викладені в скарзі.

В ході судового розгляду даної скарги судом не встановлено фактів та обставин, які б дійсно вказували на неправомірність дій державного виконавця та допущені порушення прав боржника в ході примусового виконання виконавчого листа №2/359/5269/18, виданого 14 січня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

До того ж в обґрунтування поданої скарги представник скаржника обмежився виключно вказівкою на норми Закону України «Про виконавче провадження», а саме внаслідок поведінки державного виконавця ОСОБА_4 , що мала місце в період часу від 11 по 19 березня 2020 року, останнім допущено порушення вимог, передбачених ч.1 та ч.2 ст.18, ч.1 ст.19, ч.3 ст.22, ч.1 та ч.2 ст.23, ч.1 та ч.2 ст.32, ч.1-3 ст.33, ч.2, ч.3, ч.8 ст.66, ч.1 та ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

В заяві щодо змісту позовних вимог представник скаржника просив суд обрати такий спосіб судового захисту прав боржника, які забезпечать відновлення становища ОСОБА_2 до 11 березня 2020 року, зокрема до початку процедури примусового виселення у виконавчому провадженні №61001131 (а.с.64).

У відповідності до ч.1-3 ст.10 та ч.1 ст.13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на ту обставину, що обрання належного способу захисту порушених прав та інтересів покладається саме на скаржника, інакше це буде порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

При вирішенні спору суд зобов`язаний виключно з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

В той час як представник скаржника просить суд самостійно визначитись зі способом судового захисту прав боржника, що є неприпустимим.

Згідно з положенням ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №2/359/5269/18, виданого 14 січня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, не були встановлені обставини щодо порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

З огляду на це судом не встановлено обставин, які б свідчили про неправомірність дій старшого державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Тригуба Г.В. та вказували б на необхідність скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Тому у задоволенні поданої, ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5, ч.1 та ч.3 ст.12, ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК п.1 ч.1 ст.258, ст.260, ч.3 ст.451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , на дії та бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Геннадія Вікторовича, заінтересована особа: державне підприємство «Інжексбуд» та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення повного рішення суду 01 лютого 2021 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський