ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Херсон

справа № 766/15825/18

провадження № 22-ц/819/360/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Кузьміної О.І. від 17 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з належної їй на праві приватної, спільної сумісної власності частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що з 2001 року працює та проживає в Італії. Дізнавшись про смерть матері, 18.01.2017 року вилетіла з аеропорту Венеція і ввечері була у м. Херсоні. Смерть рідної людини, похорони, важкий переліт сказались на її самопочутті. Зазначає, що 21.01.2017 року вона звертається до лікаря за медичною допомогою їй діагностують гіпертонічну кризу, ознаки церебральної кризи та призначають лікування. 27.01.2017 року лікар зафіксував в амбулаторній картці позивача, що стан її здоров`я не покращився, але 29.01.2017 року позивач змушена була повернутись до Італії де продовжила лікування. Отже позивач не мала фізичної можливості для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Наступного разу позивач прилетіла до України 24.05.2017 року з метою подання заяви про прийняття спадщини, але застудившись у дорозі знову пролежала хворою до самого від`їзду 03.06.2017 року в зв`язку з чим знову не змогла подати заяву про отримання спадку. 10.07.2018 року позивач черговий раз навідалась до України у м. Херсон проте батько (відповідач по справі) просто не впустив позивача до квартири та повідомив, що спірну квартиру він подарував іншій сестрі ОСОБА_3 . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 10.07.2018 року спірна квартира була подарована.

Позивач зазначає, що поважними та непереборними істотними труднощами, які заважали їй своєчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийнття спадщини після смерті матері є її проживання за межами України та її захворювання у момент знаходження на території України, а тому вважає що наявні підстави для надання їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також вказує на те, що оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері, вона має право на ј частину від спадкової частини - Ѕ частини квартини, а отже свідоцтво про право на спадщину за законом оформлена на ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1301 ЦКУ в частині ј свідоцтво необхідно визнати недійсним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, зазначаючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та невірно надав оцінку поданим доказам поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. На підтвердження викладених обставин позивачем до матеріалів справи були подані наступні докази: закордонний паспорт в якому зазначено, що вона перетинала кордон України в 2017 р. та 2018 р., амбулаторна картка з якої вбачається, що позивач зверталась до лікаря за медичною допомогою 21.01.2017 року, 24.01.2017 року, 27.01.2017 року, 25.05.2017 року та 29.05.2017 року, а також обставини викладені в позові підтверджуються показами свідків лікарів, які підтвердили, що вона зверталась за медичною допомогою із захворюваннями, які унеможливлювали вільне спілкування позивачки в дані періоди часу. Суд першої інстанції вказаним письмовим доказам, а також свідченням лікарів належної оцінки не надав, не звернув уваги на те, що позивач на момент смерті матері та шестимісячного строку після відкриття спадищни не знаходилась постійно на території України, а в період тимчасового перебування в Херсоні гіпертонічна криза та аденовірусний керото-кон`юктивіт позивача, унеможливило її своєчасне звернення до приватного нотаріуса.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат - Орловцева Марина Олександрівна яка діє від імені ОСОБА_2 її доводи не визнала, вважає рішення суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального права із дотриманням вимог процесуального законодавства, отже позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначає, що надані позивачкою докази свідчать про наявність об`єктивної можливості звернення ОСОБА_1 , як до нотаріуса так і шляхом поштового направлення до нотаріальної контори письмової заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин, інша ж вимога позивача, про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, задоволенню не підлягають оскільки є похідною від першої призначення додаткового строку для прийняття спадщини. Посилання позивача на покази свідків, як докази на підтвердження поважності причин пропущеного нею строку на прийняття спадщини судом першої інстанції не були прийняті до уваги, як такі, що спростовані встановленими в судовому засіданні обставинами.

З матеріалів цивільної справи вбачається та судом першої інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть /а.с. 9/, отже строк на прийняття спадщини закінчився 17 липня 2017 року.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 її матір`ю є ОСОБА_4 , що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №9 від 19.07.2018 року /а.с.11-12/.

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 24.11.1999 року Фондом комунального майна м. Херсона вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /а.с.15/.

Згідно відомостей з закордонного паспорту виданого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 18.01.2017 року вона здійснила виїзд з аеропорту Венеція, 29.01.2017 року повернулась до місця відправлення, 24.05.2017 року знову здійснила виїзд з аеропорту Венеції, 03.06.2017 року повернулась до місця відправлення, наступний виїзд було здійснено 10.07.2018 року з аеропорту Венеція /а.с.13-14/.

Відповідно до даних медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що 21.01.2017 року остання звернулась до лікаря зі скаргами на головний біль, запаморочення, поганий сон, 24.01.2017 року стан хворої не поліпшився, 27.01.2017 повторно звернулась до лікаря зі скаргами на поганий сон, дратівливість, головний біль. 25.05.2017 року хвора звернулась до офтальмолога зі скаргами на рясну сльозотечу, світлобоязнь поставлено діагноз аденовірусний керото-коньюктивіт правого ока. 29.05.2017 року проведено повторний огляд хворої, діагноз встановлений той же та визначено продовжити лікування та визначено наступну явку до лікаря 02.06.2017 року, оскільки пацієнтка їде то їй рекомендовано продовжити лікування за місцем проживання /а.с.16-21/.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №131276074 від 18.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скрипкою Ю.М. 10.07.2018 /а.с. 35/.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Хвороба спадкоємця не є беззаперечною поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця.

Наявна у матеріалах справи амбулаторна картка хворого, в якій міститься інформація про те, що 21.01.2017, 24.01.2017, 27.01.2017, 25.05.2017 ОСОБА_1 зверталась до лікарів не містять інформації про те, що позивачка мала стан здоров`я, який перешкоджав зверненню до нотаріуса впродовж строку для прийняття спадщини.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_5 , яка є лікарем офтальмологом та яка проводила огляд ОСОБА_1 вказала, що знайома з відповідачем та позивачем у справі та товаришувала з ОСОБА_4 оскільки проживали у одному мікрорайоні, вказала що з даним захворюванням, яке було виявлено у позивача аденовірусний керото-кон`юктивіт, не передбачено лікування у стаціонарі, тому ОСОБА_1 приїздила до лікарні, дане захворювання ізоляції не потребує. Свідок ОСОБА_6 яка є сімейним лікарем вказала, що у ОСОБА_1 діагностовано ознаки гіпертонічної кризи, при даному захворюванні рекомендовано постільний режим протягом 3 днів, з урахуванням ліків, які були призначені ОСОБА_1 через 3 дні їй повинно було стати краще, абсолютних показань для госпіталізації до лікарні не було.

Свідчення свідків, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, також не містять фактичних даних, які підтверджують твердження позивача про наявність у неї хвороби, яка впродовж строку для прийняття спадщини створювала їй непереборні, істотні труднощі для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції на підставі належним чином зібраних та досліджених доказів щодо стану здоров`я позивачки, як такого, що за твердженням позивачки унеможливлював звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, надав обґрунтований висновок про недоведеність зазначеної причини пропуску строку, як поважної.

Як зазначила, адвокат позивачки, ОСОБА_1 внаслідок юридичної необізнаності не скористалася правом поштового направлення нотаріусу заяви про прийняття спадщини, крім того, її батько- ОСОБА_2 запевнив її про її непорушне право на успадкування частини квартири, яка належала спадкодавцю- матері позивачки.

Таким чином, наведені обставини свідчать про відсутність перешкод для подання заяви про подання заяви про прийняття спадщини та не є поважними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи колегією суддів відхиляються, оскільки вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2021 року.

Суддя: І.В. Склярська