Справа № 490/5246/14-ц
н/п 2/490/3875/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна до ТОВ Торгівельний дім Майнер, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім Майнер, ОСОБА_1 , на користь ТОВ Порше Лізинг Україна основну суму заборгованості за Договором фінансового лізингу № 00002606 від 17.01.2011 року в розмірі 42 106,07 грн., збитки у розмірі 270 495,01 грн., штраф у розмірі 2 444, 34 грн., пеню у розмірі 5721,90 грн., 3% у розмірі 1 716,57 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 061,23 гри., неустойку в розмірі 99 870,64 грн., та судові витрати включно з витратами на правову допомогу.

Представник вимоги позову підтримав, просив про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач - ТОВ «Торгівельний дім «Майнер» у судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав.

ОСОБА_1 позов не визнав, просив про розгляд справи у його відсутність.

Судом постановлено про продовження судового засідання у відсутності сторін.

Відповідно до п.10 ч.1ст.252 ЦПК України, суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку: палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, якщо на розглчді перебуває справа, за наслідками перегляду якої Верховний Суд може прийняти постанову, у якій міститься правовий висновок про те, яка саме норма права підлягає застосуванню.

Ухвалою КГС ВС від 22.12.2020 року у справі № 904/5726/19 щодо стягнгення заборгованості за фактичне користування об`єктом лізингупісля припинення договору лізингу передано на розгляд Великої Палати.

По даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - позивач) просило стягнути з відповідача 2 426 526,05 грн заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00010485 від 16.10.2014, з яких 9 6462,75 грн - заборгованість за лізинговими платежами; 1 816 533,46 грн - заборгованість за платежами за фактичне використання об`єкту лізингу; 11344,72 грн - сума 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання за лізинговими платежами; 1 10515,56 грн - сума 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання за платежами за фактичне використання об`єкту лізингу; 44 056,41 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов`язання за лізинговими платежами; 3 36696,29 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов`язання за фактичне використання об`єкту лізингу; 4 612,21 грн - сума нарахованої пені у розмірі 10% від простроченої заборгованості; 2104,65 грн - сума несплачених штрафів за направлення повідомлень - нагадувань; 4200,00 грн - сума інших витрат за договором про фінансовий лізинг.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про фінансовий лізинг в частині оплати лізингових платежів, що призвело до виникнення заборгованості.

Переглядаючи у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду виходячи із наступного.

У даній справі, що переглядається у касаційному порядку, суди попередніх інстанцій виходили із встановлених обставин справи про те, що укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг був розірваний, а також із того, що у пункті 6.18 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою "Порше Лізинг Україна" відповідно до пункту 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу.

При цьому за результатами розгляду даної справи суди попередніх інстанцій дійшли різних правових висновків щодо обґрунтованості позовних вимог, в тому числі щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення договору лізингу.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у позові послався на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 22.04.2019 у справі №357/15432/15-ц.

Приймаючи вказані постанови, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, виходячи із аналогічних положень пункту 6.18 загальних умов, за аналогічного матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, погодився із висновками суду про те, що відповідно до пункту 6.18 Умов лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання Договору за ініціативою Позивача відповідно до пункту 12 Умов лізингу лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу. Отже сторонами Договору лізингу погоджено умови щодо розміру плати за користування об`єктом лізингу після розірвання договору, а відповідний обов`язок із сплати випливає із загальних умов, які визначають право особи, якій не повернуто річ після розірвання договору, вимагати від особи, яка безпідставно користується цією річчю, відшкодування плати за весь час користування цією річчю, що є способом захисту майнових прав власника.

Відповідно до частини 3 статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Оскільки вказаною нормою передбачено право суду касаційної інстанції передати справу на розгляд Великої Палати за необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні саме іншого касаційного суду, з метою забезпечення однакового застосування норм права у подібних правовідносинах, які підлягають застосуванню, виникла необхідність передати дану справу на розгляд Великої Палати для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні, а саме - постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №357/15432/15-ц.

Враховуючи наявність передбачених ГПК України процесуальних повноважень, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не може забезпечити однакове застосування норм права, які підлягають застосуванню, що у свою чергу не виключає у подальшому двозначного трактування у правозастосовчій практиці правових норм, тому колегія суддів дійшла висновку про наявність виключної правової проблеми, усунення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

У колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на відміну від Великої Палати Верховного Суду, відсутні процесуальні можливості формування за наведених вище обставин єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду: у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (пункт 1).

Таким чином, саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

За вказаних обставин колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, здійснюючи перегляд у касаційному порядку судових рішень у даній справі дійшла висновку, що оскільки дана справа містить виключну правову проблему, то підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до перегляду судового рішення у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Провадження у справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна до ТОВ Торгівельний дім Майнер, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків зупинити до перегляду судового рішення у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду по справі №357/15432/15-ц.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.П. Черенкова