446/711/20
6/465/81/21
У Х В А Л А

судового засідання

28.01.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої-судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Галімурки О.І.

приватного виконавця Меленчука В.І.

стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича про визначення частки майна боржника -

в с т а н о в и в:

приватний виконавць виконавчого округу Львівської області Меленчук Володимир Ігорович звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника, посилаючись на те, що на його виконанні знаходиться виконавче провадження №60897399 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4365/09, виданого 15.01.2010 року Франківським районним судом м. Львова у справі №2-4365/09, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 4300 (чотири тисячі триста) англійських фунтів, 12000 (дванадцять тисяч) доларів США та 1000 (одна тисяча) євро.

Однак боржником вказане рішення суду добровільне не виконується та станом на день звернення до суду з суми боргу ОСОБА_2 було відшкодовано 3284,97 грн., внаслідок реалізації майна, а саме - автомобіля Volkswagen Jetta 1.6 ДНЗ НОМЕР_1 , здійсненого Кам`янка-Бузьким районним відділом державної виконавчої служби.

16 грудня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В результаті проведених приватним виконавцем заходів було встановлено, що ОСОБА_2 не працює, доходів не отримує, немає відкритих рахунків у банківських установах, за ним автомототранспортних засобів та земельних ділянок не зареєстровано (згідно з відповідей Регіонального сервісного центру МВС України, Головного управління Держгеокадастру Львівської області, Пенсійного фонду України, ДФС). Проте відповідно до Свідоцтва про право власності від 30.05.1994 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (боржнику).

Іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення для погашення вказаного вище боргу, за боржником не виявлено

Відтак, вважає, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу, а тому просить визначити частку боржника у квартирі АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з іншими особами, складає у розмірі 1/3 частки. Просить подання задовлити.

Приватний виконавець у судовому засіданні подання підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним до подання. Просить подання задоволити.

Стягувач у судовому засіданні подання підтримала в повному обсязі та пояснила, що приватний виконавець правомірно звернувся до суду із зазначеним поданням. Просить подання задоволити.

Представник боржника в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду заяви. Однак подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому не містять поважності причин неявки в судове засідання, безпричинні та спрямовані на затягування судового процесу.

Розглянувши подання, подані державним виконавцем документи, заслухавши пояснення приватного виконавця та стягувача, суд приходить до висновку, що таке подання слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича перебуває виконавче провадження №60897399 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4365/09, виданого 15.01.2010 року Франківським районним судом м. Львова у справі №2-4365/09, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 4300 (чотири тисячі триста) англійських фунтів, 12000 (дванадцять тисяч) доларів США та 1000 (одна тисяча) євро.

Однак боржником вказане рішення суду добровільне не виконується та станом на день звернення до суду з суми боргу ОСОБА_2 було відшкодовано 3284,97 грн., внаслідок реалізації майна, а саме - автомобіля Volkswagen Jetta 1.6 ДНЗ НОМЕР_1 , здійсненого Кам`янка-Бузьким районним відділом державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України «Про виконавче провадження».

16 грудня 2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № №60897399 та винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.

В ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем було перевірено, що боржник не працює доходів не отримує, немає відкритих рахунків у банківських установах, за ним автомототранспортних засобів та земельних ділянок не зареєстровано, тощо.

Відповідно до положень ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч.6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

У відповідності свідоцтва на право власності на квартиру(будинок) від 30.05.1994 року, боржник володіє на праві спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Іншого майна належного боржнику під час примусового виконання рішення суду приватним виконавцем не виявлено.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч. 2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Доказів того, що між боржником та заінтересованими особами були домовленості щодо іншого розподілу часток в праві спільної сумісної власності, суду не надано.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, при примусовому виконанні судового рішення, грошових коштів які б були виявлені для погашення заборгованості та майна у нього не має. Отже, наявні в матеріалах подання докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на боржника.

Судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231 /16-ц зазначила, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до переконання, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло чи на інше майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Таким чином, суд вважає, що частка боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у квартирі АДРЕСА_1 , складає 1/3 частки.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що подання слід задовольнити, оскільки рішення суду не виконується та у боржника відсутнє майно, на яке б могло бути стягнення, тому є всі підстави для визначення частка майна боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у квартирі АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з іншими особами, складає у розмірі 1/3 частки.

Керуючись ст.ст. 222, 258-260, 443 ЦПК України

постановив:

подання задоволити.

Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у квартирі АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з іншими особами, складає у розмірі 1/3 частки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного судупротягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повний текст ухвали складено 02.02.2021 року.

Суддя: Мартинишин М.О.