Провадження №: 2/755/9053/21
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

"01" грудня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання Договору про відступлення права вимоги б/н від 10.12.2010 та Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 частково недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 29.11.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання Договору про відступлення права вимоги б/н від 10.12.2010 та Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 частково недійсними, яка передана у провадження судді Катющенко В.П. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

За нормою ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд: 1. Визнати частково недійсним Договір про відступлення права вимоги б/н від 10.12.2010, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований 10.12.2010 у реєстрі за № 9590, та Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010, укладені між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» в частині відступлення права вимоги за споживчим кредитним договором № ML-009/920/2006 від 27.12.2006, що був укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 , та за договором іпотеки (майнової поруки) № PCL-009/920/2006 від 27.12.2006, що був укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 .

За загальним правилом підсудність справ визначається за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до позовної заяви місцезнаходженням відповідача-1 ПАТ «ОТП БАНК» є наступна адреса: вул. Жилянська, 43, м. Київ, а місцезнаходженням відповідача-2 ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» є наступна адреса: вул. Фізкультури, 28-д, м. Київ, що у Голосіївському районі м. Києва, що до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва не належить.

Підсудність заявленого позову Дніпровському районному суду м. Києва позивач у позовній заяві не обґрунтовує, однак, мотивуючи свої вимоги, посилається на Закон України «Про захист прав споживачів».

Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5 ст. 28 ЦПК України).

Відповідно до позовної заяви, позивач проживає у Дніпровському районі м. Києва, що належить до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2006 між позичальником ОСОБА_2 та кредитором ЗАТ «ОТП БАНК» був укладений споживчий кредитний договір № ML-009/920/2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 62 000 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та позивачем був укладений договір іпотеки № PCL-009/920/2006 від 27.12.2006, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку належне їй нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 12.10.2010 між банком та ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» були укладені Договір купівлі-продажу кредитного портфелю та Договір про відступлення права вимоги. Про укладення оскаржуваних договорів відповідачі позивача не повідомляли. Відповідач-2 стверджує, що до складу кредитного портфелю входить кредитний договір позичальника ОСОБА_2 № ML-009/920/2006 від 27.12.2006, однак відповідачі не надали іпотекодавцю належних доказів відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки від відповідача-1 до відповідача-2.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Проте згідно зі ст.21 вказаного Закону України, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» убачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Однак убачається, що позивач не є споживачем послуг, у тому числі кредитних, оскільки кредитний договір був укладений саме третьою особою та відповідачем-1.

Крім того, на договір про відступлення права вимоги договір купівлі-продажу кредитного портфелю, які частково оспорює позивач, положення Закону України «Про захист прав споживачів» також не розповсюджуються.

У даному випадку між сторонами існують договірні відносини.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

За вимог п.1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги місцезнаходження відповідача-1 у Голосіївському районі м. Києва, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила підсудності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги відомості про місцезнаходження відповідача, суддя доходить висновку про передачу вказаної цивільної справи на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання Договору про відступлення права вимоги б/н від 10.12.2010 та Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 частково недійсними - передати за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14-а).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: