Справа № 495/3395/20
№ провадження 4-с/495/7/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/3395/20,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний виконавець Колечко Дмитро Миколайович, ТОВ "Фінансова компанія "Форінт", на рішення приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2020 року заявник ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою, заінтересована особа - приватний виконавець Колечко Дмитро Миколайович, ТОВ "Фінансова компанія "Форінт", на рішення приватного виконавця, просить суд визнати дії протиправними, визнати постанову незаконною та скасувати.

Так, вимоги скаржника мотивовані тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. прийнято до примусового виконання виконавчий лист № 2-4092/11 виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 23.01.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Форінт» боргу.

Постановою від 01.06.2020 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом.

В дійсній постанові стягувачем зазначена ТОВ «ФК «Форінт», разом з тим ТОВ «ФК «Форінг» не був стороною у справі, за якою видано виконавчий лист.

Стверджує, що у виконавчому листі в якості стягувача зазначено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Форінт», однак, ТОВ «ФК «Форінт» не був залучений стороною у справі в якості співвідповідача або замінений на первісного позивача.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови приватний виконавець визначив стягувачем саме ТОВ «ФК «Форінт».

Діючим законодавством про виконавче провадження не визначено повноважень приватного виконавця самостійно визначати сторону у виконавчому провадженні, яка не була стороною у цивільному процесі, цивільній справі.

За викладених обставин, скаржник вважає, що існують усі правові підстави для задоволення вимог його скарги.

25 червня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній скарзі було відкрито.

21 вересня 2020 року приватний виконавець Колечко Д.М. надав письмовий відзив, у якому він вказує на правомірності своїх дій з підстав винесення ухвали від 17.10.2019 року по справі № 2-4092/11, згідно якого клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про залучення до участі у справі в якості правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» задоволено.

Виконавець стверджує, що про існування судового рішення про стягнення з заявника ОСОБА_1 боргу, яке набрало законної сили 24.02.2020 року, боржник був обізнаний, однак до теперішнього часу жодного разу не намагався сплатити заборгованість за кредитом або вчинити інші дії спрямовані на добровільне /самостійне/ виконання рішення суду.

Стверджує, що саме невиконання боржником у добровільному порядку рішення суду № 2-4092/11 призвело до відкриття виконавчого провадження щодо його примусового виконання.

У зв`язку із викладеним просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ТОВ «ФК «Форінт» надав письмові заперечення від 21.09.2020 року на скаргу заявника, відповідно яких наполягав на пропуску строку звернення до суду із відповідною скаргою, адже скаржник при звернені до суду не довів належними та допустимими доказами, що він дізнався про порушення своїх прав саме 05.06.2020 року.

Також вказав, що у виконавчих листах, виданих на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 23.01.2020 року і які в наступному були пред`явлені на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., було вірно зазначено найменування стягувача - ТОВ "ФК "Форінт".

Відтак, обставини викладені у заяві ОСОБА_1 про те, що ТОВ "ФК "Форінт" не був залучений у справу не відповідають дійсності.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Від представників заінтересованих осіб надійшли заяви та клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в задоволені скарги відмовити.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Так, згідно зі статтею 449 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Одночасно підпунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 липня 1998 року № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: «Термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

Вказаного правового висновку дійшов ВСУ у своїй постанові № 920/149/18 від 13.03.2019 року.

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначав, що отримав спірну постанову 05.06.2020 року, таким чином скарга подана з дотриманням строків, передбачених законом.

Представник заінтересованої особи ТОВ "ФК "Форінт" ставить під сумнів факт отримання постанови про відкриття в/п саме тією датою, про яку заявляє ОСОБА_1 , з підстав відсутності доказів цьому /поштового конверту, повідомлення про вручення тощо/.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена приватним виконавцем виконавчого округу Колечко Д.М. 01.06.2020 року, у супровідному про надіслання її сторонам виконавчого провадження вказана дата відправлення також 01.06.2020 року.

Скаржник, оскаржуючи дії державного виконавця звернувся до суду 15.06.2020 року, вказуючи про отримання постанови 05.06.2020 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 постанови про виконавче провадження в день її винесення під розписку.

В той же час у самій постанові від 01.06.2020 року, а саме у її резолютивній частині зазначено, копію постанови направити сторонам виконавчого провадження.

Суд вважає, що без належних доказів дати фактичного відправлення приватним виконавцем виконавчого округу Колечко Д.М. постанови про виконавче провадження сторонам виконавчого провадження, зокрема надання Списку згрупованих поштових відправлень, Реєстру відправки та доказів отримання її будь-якою із сторін, в т.ч. ОСОБА_1 , вказувати на пропуску строку звернення до суду з відповідною скаргою буде невірним, що в свою чергу може порушити принцип безперешкодного доступу до суду, закріплений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

За таких обставин, задля неможливості порушення права заявника у його праві на доступ до суду, за відсутності достовірних доказів пропуску строку для звернення до суду з відповідною скаргою, суд вважає за необхідне надати оцінку фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що дійсно на підставі виконавчого листа № 2-4092/11 виданого 25.05.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25.05.2020 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія Форінт» заборгованість за кредитним договором № 010/2-0-1/07-383 від 20.07.2007 року у загальній сумі 171881 доларів 37 центів США 17.07.2017 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2020 року ВП № 62224242, яка і стала об`єктом оскарження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

В ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Частиною 1 статті 4 Закону визначені вимоги до виконавчого документа.

Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно із ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому документів вказано стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Підставою для визначення правонаступника стала ухвала Одеського апеляційного суду від 17.10.2019 року по справі № 2-4092/11, якою клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про залучення до участі у справі в якості його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» задоволено.

Скаржник зазначає, що ТОВ «Форінт» не залучений у справі стороною в якості співвідповідача або замінений на первісного позивача.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язані, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь який стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, які він замінив.

Таким чином, у зв`язку із заміною ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому порядку на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», дії приватного виконавця Колечко ДМ. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4092/11 виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом 25.05.2020 року, де стягувачем вже вказано правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» були правомірними.

А отже, порядок заміни сторони /чи у процесі розгляду на первісного позивача або заміни сторони його правонаступником/ відрізняється лише процесуальним значенням, проте зрештою має один правовий підсумок.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч вищевказаних норм чинного законодавства заявником не надано жодного доказу порушення його прав винесеною постановою про відкриття виконавчого провадження, жодних правових підстав для постановлення ухвали суду, яким викликана необхідність у скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження у суду не знайдено, а підстави, на які посилався скаржник в обґрунтування своєї скарги спростовані в судовому засіданні в ході розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог законодавства та його правозастосування до фактично виниклих правовідносин, з урахуванням недоведеності неправомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2020 року за виконавчим листом виданим Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25.05.2020 року у справі № 2-4092/11, вимоги скаржника про визнання протиправним рішення державного виконавця про відкриття виконавчого є необґрунтованими, та такими, що задоволені бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 12,13,55,83,447-453 ЦПК України, 4,12,25 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний виконавець Колечко Дмитро Миколайович, ТОВ "Фінансова компанія "Форінт", на рішення приватного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 05 лютого 2021 року.

Суддя: