ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/263/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/1441/20 Категорія: 304090000 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 01.03.2019.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі Умови та правила), «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Підпис в анкеті-заяві підтверджує факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами, що діяли на момент підписання анкети-заяви. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що позичальник повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту.

Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачем договору також вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Порядок надання кредитних карток, відкриття кредитного ліміту та зміни його розміру, зміну відсоткової ставки позивач обґрунтував посиланнями на Умови та правила надання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Відповідач своєчасно кредит не погашав, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої за розрахунком банку станом на 15.07.2020 становила 12 443,04 грн. з яких:

9137,24 грн. заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9745,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

2697,08 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України;

0,00 грн. нарахована пеня;

0,00 грн. нараховано комісії.

Заборгованість в розмірі 12 443,04 грн. позивач просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2102,00 грн.

На підтвердження позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки, копію заяви позичальника, копію Паспорту споживчого кредиту, витяг з «Тарифів», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», копію наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» в редакції, що діяла на момент підписання заяви.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 березня 2019 року у розмірі 6765,58 грн., а також судовий збір у розмірі 1142,86 гривень, а всього стягнуто 7908,44 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц.

Паспорт споживчого кредиту суд не прийняв як належний доказ узгодження з відповідачем умов кредитування, зокрема в частині відсотків за користування кредитом, оскільки умови паспорту споживчого кредиту діяли до 16.03.2019, тобто він мав тимчасовий характер. Крім того, в самому паспорті споживчого кредиту було зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

За таких міркувань суд відмовив у стягненні процентів з користування кредитом.

Що стосується тіла кредиту, то суд встановив, що інформація, яка міститься в розрахунку заборгованості та у виписці, не співпадає. Зокрема, з виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав кошти та періодично погашав заборгованість. При цьому, ОСОБА_1 всього зняв 17747,64 грн., з яких фактично отриманих коштів 17487,64 грн та 260 грн комісія, а погасив 10982,06 грн., тобто, сума фактично отриманих, але не повернутих коштів становить 6765,58 грн. (17747,64 - 10982,06).

Натомість із розрахунку заборгованості вбачається, що сума неповернутого тіла кредиту становить 9745,96 грн.

Виходячи з того, що саме виписка по рахунку є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості, суд стягнув з відповідача на користь банку фактично отриману відповідачем суму в розмірі 6765,58 грн., яка підтверджується випискою по рахунку.

Рішення в частині відмовлених позовних вимог оскаржено банком в апеляційному порядку.

Доводи скарги зводяться до того, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсні права та обов`язки сторін, які випливають з кредитного договору, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвалюючи рішення, суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Скаржник не погоджується з висновком суду про неузгодження з відповідачем умов кредитування, оскільки конклюдентними діями останній прийняв запропоновані умови. Відповідач не спростовував факт укладення кредитного договору. Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог прийняте без жодних заперечень з боку відповідача. Суд неправомірно не стягнув повну суму тіла кредиту. Позивач надав не будь-яку, а конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання анкети-заяви. Отже відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі і в частині нарахування процентів.

Посилаючись на такі аргументи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

До даних правовідносин застосовуються такі норми законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З матеріалів справи встановлено, що 01 березня 2019 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій зазначено особисту інформацію про клієнта: паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання, реєстрації та контактний телефон. Жодних умов кредитування в анкеті-заяві не передбачено (а.с. 14-15).

Підписанням анкети-заяви відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет, та які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого відповідач отримав шляхом самостійного роздрукування. Погодився із збільшенням строку позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням погодження та повного та безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил клієнт зобов`язався знайомитися самостійно на офіційному сайті банку.

Відповідно до довідки про видачу кредитних карток ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін її дії 11/22, та кредитну картку № НОМЕР_2 , термін дії 07/23 (а.с. 13).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 кредитний ліміт змінювався: 01.03.2019 2000 грн., 07.03.2019 5000 грн., 22.05.2019 10 000 грн., 05.03.2020 0,00 грн. (а.с. 12).

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами в межах ліміту на картковий рахунок.

До анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку, що не містять підпису відповідача (10,11, 16-56).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 15 липня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 складає 12443,04 грн, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9745,96 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 2697,08 грн. (а.с. 7-9).

Заявляючи вимоги про стягнення простроченого тіла та відсотків з користування кредитними коштами, позивач надав розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки, копію заяви позичальника, копію Паспорту споживчого кредиту, витяг з «Тарифів», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», копію наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» в редакції, що діяла на момент підписання заяви

Означеної в анкеті-заяві Пам`ятки клієнта матеріали справи не містять.

Єдиний підписаний відповідачем документ анкета-заява від 01.03.2019 не містить узгодженої з позичальником відсоткової ставки.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта в частині посилання як на підтвердження умов договору саме на наданий банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), і на яку послався районний суд під час ухвалення оскаржуваного рішення.

У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Посилання в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що банк надав конкретну, а не будь-яку редакцію, Умов та правил, зокрема ті що діяли 01.03.2019, не спростовують висновок суду про те, що кредитор не довів до відома клієнта (споживача банківських послуг) розмір відсоткової ставки. Надана конкретна редакція Умов та Правил, що за позицією позивача, діяла на момент підписання анкети-заяви, також не підписана позивачем, тому за правовою позицією Верховного Суду у справі № 342/180/17 не може бути підтвердженням узгодження з позичальником відсоткової ставки за кредитом.

На підтвердження узгодження з відповідачем відсоткової ставки позивач посилається на умови, викладені в паспорті споживчого кредиту, які підписані відповідачем.

Відповідно до змісту паспорту споживчого кредиту умови кредитування можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з врахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. При цьому, зазначена в цьому паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 16.03.2019 (а.с. 16-17).

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача та має тимчасовий характер. Тому він не є підтвердженням ознайомлення відповідача з конкретною відсотковою ставкою по кредиту. Отже, суд правильно відмовив у стягненні відсотків за кредитом.

Разом з тим, використання кредитного ліміту відповідачем підтверджується випискою за договором №б/н станом на 17.07.2020, з якої вбачається, що позичальник активно користувався кредитними коштами, поповнював картку та частково погашав заборгованість по ній.

Такі дії відповідача підтверджують факт користування ним кредитними коштами, однак не є доказом прийняття відсоткової ставки, запропонованої банком.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що з виписки є доведеним факт зняття коштів відповідачем в розмірі 17747,64 грн, а також факт погашення суми в розмірі 10982,06 грн. Таким чином, сума отриманих та не повернутих коштів становить 6765,58 грн. (17747,64-10982,06).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, всебічно розглянувши надані позивачем докази, надавши їм відповідну оцінку.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді