Справа № 195/1721/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

25.01.2021 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Кондус Л.А., при секретарі - Музичук В.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 204 472,00 доларів США по договорам позики від 18 липня 2013 року та від 06 березня 2019 року.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 18 липня 2013 року він позичив ОСОБА_3 (відповідачу по справі), 15000,00 доларів США на строк до 18 листопада 2013 року. Про що він та ОСОБА_3 уклали в письмовій формі Договір позики

(далі Договір 1) грошових коштів від 18.07.2013 року і на підтвердження передання грошової суми останній видав йому розписку (далі розписка) на 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США від 18.07.2013 року.

В разі порушення позичальником строків повернення позики пунктом 6.1 Договору 1 визначено обов`язок позичальника крім сплати суми заборгованості з рахуванням індексів інфляції і 5% (п`яти процентів) річних за весь строк прострочення, пеню в розмірі 1% (один процент) від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики.

Відповідно до власноручних записів ОСОБА_3 на зазначеній розписці, останній повернув 11.12.2016 року 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США та 15.09.2018 року повернув 10 000,00 (десять тисяч) доларів США. Тобто сума позики повернута простроченням виконання зобов`язання ОСОБА_3 .

Проте, на виконання пункту 6.1 умов Договору, до теперішнього часу ОСОБА_3 не повернуто 5% річних за весь строк прострочення та пеню в розмірі 1% від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики.

До теперішнього часу відповідач борг не повернув. Ддя нього ця сума є значною і невиконання відповідачем своїх зобов`язань ставить його у вкрай тяжке матеріальне становище.

Позивач вважає, що в його випадку, щодо стягнення з відповідача суми боргу 5% (п`яти процентів) річних за весь строк прострочення та пені в розмірі 1% (один процент) від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики є правомірними.

5% річних від простроченої суми вираховуються за формулою: Р = 5% х q : 365 х s: 100%, де Р - сума процентних нарахувань за всі дні затримки повернення боргу; q - кількість днів прострочення; 365- кількість днів у році; s - сума заборгованості.

За три роки (1090 днів прострочення, 15 000,00 доларів США - сума заборгованості) 5% річних від простроченої суми складають: 5% х 1090 : 365 х 15 000,00 : 100% = 2 240,00 (дві тисячі двісті сорок) доларів США.

1% від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики складає 150 (сто п`ятдесят) доларів США, відповідно за три роки (1090 днів прострочення, 15 000,00 доларів США - сума заборгованості) суми заборгованості складає: 150x1090 = 163 500,00 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот) доларів США.

Загальна сума заборгованості складає: 2 240,00 + 163 500,00 = 165 740,00 (сто шістдесят п`ять тисяч сімсот сорок) доларів США.

Позивач також зазначає, що 06 березня 2019 року він позичив ОСОБА_3 (відповідачу по справі) 22 390,00 (двадцять дві тисячі триста дев`яносто) доларів США на строк до 15 липня 2019 року. Про що він та ОСОБА_3 уклали в письмовій формі Договір позики (далі Договір 2) грошових коштів від 06.03.2019 року і на підтвердження передання грошової суми останній видав йому розписку (далі розписка) на 22 390,00 (двадцять дві тисячі триста дев`яносто) доларів США від 06.03.2019 року.

В разі порушення позичальником строків повернення позики пунктом 6.1. Договору 2 визначено обов`язок позичальника крім сплати суми заборгованості з урахуванням індексів інфляції і 5% (п`яти процентів) річних за весь строк прострочення, пеню в розмірі 1% (один процент) від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики.

До теперішнього часу ОСОБА_3 грошовий борг по Договору 2 не повернуто.

Позивач вважає, що в його випадку, щодо стягнення з відповідача суми боргу 5% річних за весь строк прострочення та пені в розмірі 1% від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики є правомірними.

5% річних від простроченої суми вираховуються за формулою: Р =5% х q : 365х s: 100%, де Р - сума процентних нарахувань за всі дні затримки повернення боргу; q - кількість днів прострочення; 365- кількість днів у році; s - сума заборгованості.

Станом на 27.09.2019 року (72 дні прострочення, 22 390,00 доларів США сума заборгованості) 5% річних від простроченої суми складають: 5% х 72 : 365 х 22 390,00 : 100% = 221,00 (двісті двадцять один) долар США.

1% (один процент) від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики складає 223,9 (двісті двадцять три) доларів та дев`яносто центів США, відповідно за 72 дні прострочення (72 дні прострочення, 22 390,00 доларів США - сума заборгованості) суми заборгованості складає: 223,9 х 72 = 16 121,00 і шістнадцять тисяч сто двадцять один) доларів США.

Загальна сума заборгованості складає: 22 390,00 + 221,00 + 16 121,00 = 38 732,00 (тридцять вісім тисяч сімсот тридцять два) доларів США.

Всього загальна сума заборгованості по Договору 1 та Договору 2 складає: 165 740,00 + 38 732,00 = 204 472,00 (двісті чотири тисячі чотириста сімдесят два) доларів США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Згідно правової позиції Великої палати Верхового Суду України, у справі № 761/12665/14-ц від 04 липня 2018 року, Верховний Суд України дійшов до висновку, з урахуванням можливості використання валюти як платіжного засобу на території України, про можливість стягнення в іноземній валюті по грошовим зобов`язанням саме в іноземній валюті.

Позивач в судовому засіданні зменшив свої позовні вимоги, а саме просив не брати до уваги позовні вимоги в частині договору позики від 06 березня 2019 року, так як цей договір стосується його сина ОСОБА_4 і стосовно нього судом вже ухвалене рішення, а отже позивач прохає суд стягнути пеню та відсотки за прострочення зобов`язання по договору позики від 18.07.2013 року у сумі 2 240,00 (дві тисячі двісті сорок) доларів США- 5% річних від простроченої суми за три роки, та пеню 1% від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики складає 150 (сто п`ятдесят) доларів США, відповідно за три роки (1090 днів прострочення, 15 000,00 доларів США - сума заборгованості) суми заборгованості складає: 150x1090 = 163 500,00 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот) доларів США, а всього 165740 доларів США.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог. При цьому матеріали справи містять відзив відповідача ОСОБА_3 на позов, обґрунтовуючи наступним.

Він не погоджується з сумою нарахованих відсотків, тому розрахунок не відповідає дійсності. Договором позики від 18.07.2013 не визначено від якої суми повинен нараховуватись відсоток, не конкретизовано від якої суми нараховується 5% річних, при цьому позивач рахує 5% річних від 15 000,00 дол. США, але заборгованість змінювалась. Так 11.12.2016 року ним було сплачено позивачу 5000,00 дол. США, тому борг складав 10 000,00 дол. США. Після чого, 15.09.2018 ним було сплачено позивачу 10 000,00 дол. США, тобто повернено повну суму позичених коштів.

Крім того, позивачем долучено до позову копію договору позики №1 від 06.03.2019, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який не є позивачем у справі. У розписці від 06.03.2019 також зазначено, що передав у позику кошти не позивач у справі, а інша особа ОСОБА_4 .

Разом з цим, відповідач зазначає, що пеня нарахована позивачем за останні три роки, тобто зі спливом строку позовної давності, тому вимоги про стягнення пені саме за три роки є безпідставними. Крім того, зазначає, що пеня, нарахована позивачем за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором позики значно перевищує розмір збитків, нанесених внаслідок невиконання умов вказаного договору і є неспівмірною сумі отриманої позики, яка повністю сплачена на день подачі позову, а тому просить суд, реалізувати своє право, передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 1000,00 дол. США, що відповідає принципам розумності та справедливості.

До розгляду справи по суті відповідачем було заявлено клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи на вирішення якої просив поставити відповідні питання щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем за Договором позики від 18.07.2013 р. станом на день відкриття провадження у справі.

В подальшому представник відповідача відмовився від клопотання про призначення експертизи та просив залишити його без розгляду.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено в письмовій формі Договір позики грошових коштів від 18.07.2013 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 , який є відповідачем у справі, 15000,00 доларів США на строк до 18 листопада 2013 року і на підтвердження передання грошової суми останній видав позивачу розписку на 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США від 18.07.2013 року (копії вказаних документів додано до матеріалів справи (а.с.9-10)).

Відповідно до п. 4.2. Договору від 18.07.2013 строк повернення грошових коштів визначено 18 листопада 2013 року.

В разі порушення позичальником строків повернення позики пунктом 6.1 Договору визначено обов`язок позичальника крім сплати суми заборгованості з урахуванням індексів інфляції і 5% річних за весь строк прострочення, пеню в розмірі 1% (один процент) від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики.

Відповідно до власноручних записів ОСОБА_3 на зазначеній розписці, останній повернув 11.12.2016 року 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США та 15.09.2018 року повернув 10 000,00 (десять тисяч) доларів США (а.с.10). Тобто сума позики повернута з простроченням виконання зобов`язання ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 6.1. Договору позики від 18.07.2013 в разі порушення позичальником строків повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити, крім суми заборгованості, 5% річних за весь строк прострочення та пеню в розмірі 1% від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: "1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);".

При цьому з розрахунку позивача вбачається, що ним нараховано 1% пені від суми позики за три роки, в порушення вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона

(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші

речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві

таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, згідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто у порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно приписів ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 76,81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав вказані кошти, та не надав суду доказів відсутності заборгованості за договором позики, не спростував розрахунки позивача в частині розміру відсотків за користування позикою. При цьому відповідач просить суд зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 1000,00 дол. США, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України. Але суд вважає правильним задовольнити розмір пені до 2000 дол. США, що відповідає принципам розумності та справедливості.

Як зазначено в розрахунку позивачем, за три роки (1090 днів прострочення, 15 000,00 доларів США - сума заборгованості) 5% річних від простроченої суми складають: 5% х 1090 : 365 х 15 000,00 : 100% = 2 240,00 (дві тисячі двісті сорок) доларів США, яка підлягає стягненню в повному обсязі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу за договором позики, тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено на користь держави судовий збір в сумі 9605,00 грн. В зв`язку з тим, що позовні вимоги на суму 204 472,00 доларів США підлягають частковому задоволенню, то і судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 258-259, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (прож. за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (прож. за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 ) грошовий борг в сумі 4 240 (чотири тисячі двісті сорок) доларів США по договорам позики від 18 липня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в сумі 192,10 грн. (сто дев`яносто дві грн. 10 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Дата складення повного судового рішення - 03.02.2021 року.

Суддя: Л. А. Кондус