УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 444/1302/16

провадження № 61-15227св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кунинська сільська рада Жовківського району Львівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, надалі уточненим, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кунинська сільська рада Жовківського району Львівської області (далі - Кунинська сільська рада), про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частину майна, в якому просила визнати її співзабудовником об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських будівель на АДРЕСА_1 , визнати об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок на АДРЕСА_1 , готовність якого становить 96,24 відсотки, спільним сумісним майном подружжя та визнати її право на 1/2 частини спірного будинку, виділити їй приміщення у будинку та господарських будівлях за першим варіантом поділу висновку експерта.

На обґрунтування позову посилалася на таке. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 05 квітня 2016 року розірваний за рішенням Жовківського районного суду Львівської області. За час шлюбу за спільні кошти ними зведено житловий будинок та господарські будівлі. Будинок складається з 4-х кімнат, кухні, 4-х коридорів, кладової, санвузла. Загальна площа будинку становить 126,2 кв. м, житлова - 72.3 кв. м, допоміжна - 53,9 кв. м.

Будинок зведений на земельній ділянці, яка виділена за рішенням загальних зборів колгоспу ім. Б. Хмельницького 16 червня 1988 року № 2 на ім`я ОСОБА_2 , яке затверджене рішенням виконавчого комітету Кунинської сільської ради від 10 листопада 1988 року № 23 для будівництва житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Нестеровської (тепер Жовківської) районної ради від 23 березня 1989 року № 111 надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво будинку, на підставі якого видано свідоцтво про забудову ділянки від 31 березня 1989 року № 31 та надано дозвіл Держархітектурної інспекції.

Станом на 1991 рік будинок був зведений, електрифікований і Кунинська сільська рада відкрила особовий рахунок у погосподарській книзі ради на ім`я відповідача як голови двору. Надалі будинок був газифікований і вони проживали у цьому будинку, вели господарство, користувалися земельною ділянкою біля будинку. Земельна ділянка не приватизована.

Будинок та господарські будівлі набуті подружжям за час шлюбу, а тому належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Будівництво будинку завершено і будинок фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але право власності на нього не оформлено з вини відповідача.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 липня 2019 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 співзабудовником житлового будинку та господарських будівель на АДРЕСА_1 . Визнано спірний житловий будинок, готовність якого становить 96,24 відсотки, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано право ОСОБА_1 на 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , готовність якого становить 96,24 відсотки, загальною площею 126,2 кв. м, житловою площею 72,3 кв. м, допоміжною площею 53,8 кв. м з такою ж частиною господарських будівель та з правом реєстрації права власності на своє ім`я. Враховуючи готовність будинку на 96,24 відсотки, ухвалено провести поділ будинку та господарських будівель та виділити ОСОБА_1 як співвласнику 1 приміщення у будинку на АДРЕСА_1 відповідно до другого варіанту висновку судової інженерно-технічної експертизи від 04 вересня 2017 року № 12-17, а саме приміщення у будинку: сходи «а1» вартістю 2 008 грн; коридор «1-1» площею 15,1 кв. м, частину площі якого використати для облаштування суміщенного санвузла (мінімальна площа суміщеного санвузла 3,8 кв. м); частину коридору «1-11» площею 4.7 кв. м, яка утворюється у результаті поділу коридору «1-11» на дві частиною перегородкою (площа під перегородку 0,2 кв. м); житлову кімнату «1-10» площею 14,5 кв. м, яку перепланувати під кухню влаштувати дверний проріз для входу в житлову кімнату 1-9; житлову кімнату «1-9» площею 14,5 кв. м; житлову кімнату «1-8» площею 14,3 кв. м, всього приміщень у будинку площею 63,2 кв. м на суму 203 048 грн. Всього у житловому будинку співвласнику 1 виділено приміщень на суму 205 056 грн.

Виділено ОСОБА_1 господарські будівлі відповідно до другого варіанту «б» поділу господарських будівель висновку експерта, а саме: господарську будівлю «Б» вартістю 88 647 грн, підвал «пд» вартістю 38 339 грн, вхід в підвал «вх в пд» вартістю 12 697 грн, всього на суму 139 683 грн.

Всього у будинковолодінню співвласнику 1 ОСОБА_1 ухвалено виділити приміщень в будинку та господарських будівлях на суму 344 739 грн, що більше за ідеальну частку на суму 15 869 грн. Цю суму ОСОБА_1 повинна сплатити ОСОБА_2 за перевищення ідеальної частки.

ОСОБА_2 як співвласнику 2 за другим варіантом поділу будинку виділено приміщення в житловому будинку: прибудову «а» вартістю 18 569 грн, у якій знаходяться приміщення кладової «1-3» площею 3,7 кв. м та коридору

«1-4» площею 4,8 кв. м; санвузол 1-2 площею 4,9 кв. м; коридор 1-5 площею 2,8 кв. м; кухню «1-6» площею 15,9 кв. м; житлову кімнату «1-7» площею 29,6 кв. м; частину коридору «1-11» площею 3 кв. м, яка утворюється у результаті поділу коридору «1-11» на дві частини перегородкою 0,2 кв. м, дверний проріз який з`єднує частину коридору «1-11» з кімнатою 1-9 замурувати.

Всього у житловому будинку ОСОБА_2 виділено приміщення у будинку площею 64,8 кв. м.

Виділено ОСОБА_2 господарські будівлі за другим варіантом «б», зазначеному у висновку, а саме сарай «В» вартістю 63 165 грн, вбиральня «Г» вартістю 4 568 грн, сарай «Д» вартістю 11 159 грн, сарай «Ж» вартістю 34 659 грн, всього на суму 113 551 грн.

Всього у будинковолодінні ОСОБА_2 виділено приміщення у будинку житлового будинку та господарських будівель на суму 313 001 грн, що менше за ідеальну частку на 15 869 грн. Цю суму ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 за перевищення її частки.

Вирішено, що горищем кожен із співвласників користуються над приміщеннями, виділеними їм на першому поверсі, з влаштуванням перегородки із легких неспалимих будівельних матеріалів.

ОСОБА_1 як співвласнику 1 необхідно провести будівельні роботи: демонтувати дверний блок між коридором «1-11» та житловою кімнатою «1-9»; замурувати дверний проріз з якого демонтований дверний блок; поштукатурити замурований дверний проріз та перегородку з своєї сторони; влаштувати дверний проріз в стіні між житловою кімнатою «1-10» та житловою кімнатою

«1-9» із закладанням балки з двох швелерів; влаштувати ввідну ділянку мережі водопостачання та випуск каналізаційної мережі; встановити газовий котел та провести зміну розводки системи опалення виділеної частини будинку, вартість робіт становить 22 244 грн.

ОСОБА_2 як співвласнику 2 необхідно провести будівельні роботи: влаштувати цегляну перегородку у 1/2 цегли, довжиною1,6 м, висотою 2,65 м у коридорі «1-11»; поштукатурити закладений проріз та перегородку площею 6,34 кв. м.

ОСОБА_1 як співвласнику 1 необхідно влаштувати ввідну ділянку мережі водопостачання та випуск каналізаційної мережі; встановити газовий котел та провести зміну розводки системи опалення виділеної частини будинку; демонтувати дверні блоки між коридором «1-11» та кухнею «1-6» та житловою кімнатою «1-7» (цей дверний блок передати співвласнику 2); замурувати дверні прорізи, з яких були демонтовані дверні блоки; поштукатурити закладені дверні прорізи та перегородку з своєї сторони; влаштувати дверний проріз у стіні між житловою кімнатою «1-10» та кімнатою «1-9» із закладенням балки з двох швелерів; влаштувати ввідну ділянку мережі водопостачання та випуск каналізаційної мережі, встановити газовий котел та провести зміну розводки системи опалення виділеної частини будинку, вартість робіт становить 23 324 грн.

Всього ОСОБА_1 як співвласнику 1 необхідно провести будівельно-монтажних робіт з перепланування та переобладнання за першим варіантом поділу житлового будинку та варіантом «б» поділу господарських будівель на суму 26 224 грн. Всього ОСОБА_1 необхідно провести будівельних робіт з перепланування і переобладнання частини будинку на суму 23 324 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 869 грн у рахунок нерівності часток у будинку на АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 10 263 грн у рахунок нерівності часток у майні.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Припинено спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний житловий будинок зведений у шлюбі за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Будівництво його завершено і будинок фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не оформляється на нього право власності з вини відповідача, позивачка позбавлена можливості здійснити будь-які дії щодо будинку. Об`єкт незавершеного будівництва зведено до 96,24 відсотка готовності, експлуатується за призначенням. Враховуючи варіанти щодо поділу незавершеного будівництвом будинку, суд дійшов висновку про виділ позивачці в натурі приміщення у будинку, визначені саме до другого варіанту поділу будинку та варіанту «б» поділу господарських будівель.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 липня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 видано свідоцтво на забудову земельної ділянки від 31 березня 1989 року № 31, відповідно до якого на земельній ділянці мають бути збудовані житловий будинок за проєктом № 06-М-4/79 житловою площею 59,8 кв. м та надвірні будівлі: сарай, вбиральня. Проте загальна площа об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку на АДРЕСА_1 становить 126,2 кв. м, житлова - 72,3 кв. м, тобто площа будинку не відповідає свідоцтву на забудову. Отже, спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований без відповідних дозвільних документів, а тому є самочинним будівництвом. Таке майно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування у судовому порядку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги заявниця посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірний житловий будинок є самочинним будівництвом, оскільки будинок будувався на підставі будівельного паспорта та дозвільних документів. Зазначення у свідоцтві на забудову земельної ділянки про те, що на земельній ділянці має бути збудований житловий будинок житловою площею 59,8 кв. м, а фактично збудований будинок житловою площею 72,3 кв. м, не є підставою для визнання спірного будинку самочинним. Суд не врахував, що відсоток будівельної готовності спірного будинку становить 96, 24 відсотки, будинок експлуатується за призначенням, укладені договори на електро та газопостачання, проведено його реєстрацію у погосподарських книгах сільської ради.

Як на підставу касаційного оскарження позивачка посилалася на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13, від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17, № 454/1678/16.

У грудні 2020 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просив касаційне провадження закрити, оскільки справа є малозначною.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги;

2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося;

4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

5) після відкриття касаційного провадження на підставі частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неврахування висновків, викладениху постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13, від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17, № 454/1678/16.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, суд переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Зазначені заявницею підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження, оскільки правовідносини у зазначених як приклади справах, та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, у яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, що переглядається, позивачка звернулася з вимогою про визнання співзабудовником житлового будинку та господарських будівель, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частину майна. Постановою Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено, оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок є самочинним будівництвом, а тому він не може бути предметом поділу між сторонами.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі

№ 6-47цс16 зроблений правовий висновок про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Такі ж висновки висловлені Верховним Судом у справах № 488/3103/17 (провадження № 61-12010св19), № 454/1678/16 (провадження № 61-13096св18), № 158/2404/13 (провадження № 61-21466св18).

Проте у зазначених справах Верховний Суд України та Верховний Суд не досліджував питання статусу житлового будинку в аспекті визначення його як об`єкта самочинного будівництва та правових підстав для визнання права власності на нього.

Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами, які наведені заявницею як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Щодо клопотання ОСОБА_2 .

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить закрити касаційне провадження, оскільки, на його думку, справа є малозначною.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Судами встановлено, що вартість оспорюваної частини майна становить 344 739 грн, що станом на 01 січня 2020 року перевищувало сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Крім того, у цій справі позивачка заявила вимоги як майнового, так і не майнового характеру, а тому справа неналежить до категорії малозначних на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК Українита не визнана судом малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням наведеного клопотання ОСОБА_2 про закриття касаційного провадження у зв`язку з тим, що справа є малозначною задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Отже, після відкриття касаційного провадження у цій справі та перевірки доводів касаційної скарги за матеріалами справи встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду, на яку посилалася заявниця у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кунинська сільська рада Жовківського району Львівської області, про визнання співзабудовником житлового будинку та господарських будівель, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частину майна та його поділ закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний