Номер провадження: 22-ц/813/3555/21
Номер справи місцевого суду: 522/5615/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення відповідача та вселення позивача, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Науменка А.В. 16 вересня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про виселення відповідача та вселення позивача (т. 1 а.с. 2-6).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що 20.12.2006 року між громадянином Молдови ОСОБА_2 і ДП «Дирекція верстатобуд» (забудовник) був укладений Договір № 5/2/73 Р по резервуванню кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 63,47 кв.м., та підписаний Акт виконаних послуг по резервуванню вказаної квартири. Також, в цей день між позивачем і ДП «Дирекція верстатобуд» був укладений Договір № 5/2/73 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, а саме: повного пакету іменних цільових облігацій ДП «Дирекція верстатобуд».

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу цінних паперів від 20 грудня 2006 року, позивачем була оплачена повна вартість повного пакету іменних цільових облігацій в сумі 470 947,40 грн., що відповідає загальній площі зарезервованої ним квартири площею 63,47 кв.м., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 789 від 20.12.2006 року, № 97 від 15.02.2007 року, № 267 від 14.05.2007 року та № 291 від 31.05.2007 року. Після здійснення 100% оплати вартості цільових облігацій та посередницьких послуг Агентства нерухомості «Альянс», 14.06.2007 року ДП «Дирекція верстатобуд» передало позивачу Сертифікат облігацій № 35 Серія: «А» на 6 347 цінних паперів, що відповідає загальній площі квартири - пл. 63,47 кв.м..

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.11.2010 року № 1256, житловому комплексу по АДРЕСА_2 , було присвоєно адресу: АДРЕСА_3 . 15 жовтня 2010 року будинок по АДРЕСА_3 був введений до експлуатацію, що підтверджується Актом готовності об`єкту до експлуатації № 1187 від 15.10.2010 року та Сертифікатом відповідності від 15.10.2010 року за № 15001187. виданих Інспекцією ДАБК в Одеській області.

02.12.2015 року позивач, прибувши у м. Одеса побачив, що в його квартирі проходять капітальні будівельні роботи (зносять перегородки). 02.03.2016 року позивачем було отримано інформаційну довідку з публічної бази даних - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що власником його квартири є відповідач ОСОБА_1 .

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано 11.07.2015 року на ім`я ОСОБА_1 , на підставі заяви уповноваженої особи ОСОБА_3 , який є комерційним директором замовника будівництва ДП «Дирекція верстатобуд» та рідним сином директора ДП «Дирекція верстатобуд» ОСОБА_4 .

Правовстановлюючим документом для реєстрації права власності на квартиру послугувала додаткова угода до Договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року яка була складена 28.10.2013 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , згідно якої ОСОБА_1 взяв на себе права та обов`язки першого інвестора за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, укладеного між директором ДП «Дирекція верстатобуд» Фещенко Михайлом Володимировичем і ОСОБА_5 . При цьому, Договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року був укладений між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_5 через три роки після введення дому до експлуатації. Таким чином, ОСОБА_5 , згідно предмету Договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, внесла інвестиційні кошти в будівництво житлового будинку АДРЕСА_3 , будівництво якого було закінчено ще у 2010 році.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2017 року по справі 522/7233/16-ц, залишеним без змін постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі № 522/7233/16-ц (провадження № 61- 15053св18), визнані недійсними фіктивний договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, оформлений між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_5 та додаткова угода до Договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, яка була оформлена 28.10.2013 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , згідно якої ОСОБА_1 взяв на себе права та обов`язки першого інвестора за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року.

Крім цього, Наказом заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Павло Мороза № 850/5 від 14.03.2017 року, за результатами розгляду скарги адвоката Димовчі М.І. в інтересах позивача, була скасована держана реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 , яка була протиправно зареєстрована державним реєстратором Заяц К.В. на підставі фіктивних договорів і сфальсифікованих документів.

14.08.2018 року позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 146558573 від 23.11.2018 року.

Таким чином, з моменту державної реєстрації за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_4 , у позивача виникає право власності на зазначену квартиру, яка була побудована за інвестовані кошти, проте доступу до квартири він досі не має, оскільки зазначеною квартирою безпідставно користується відповідач ОСОБА_1 , який встановив броньовані двері та сигналізацію і відмовляється виселитися з квартири.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Виселено ОСОБА_1 з кв. АДРЕСА_4 . Вселено ОСОБА_2 до кв. АДРЕСА_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. (т. 2 а.с. 6-10).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 22-26).

Апеляційна скарга мотивована тим, що, виселивши ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 , суд порушив ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в розумінні якої тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою правовою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2006 року між громадянином Молдови ОСОБА_2 і Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» (забудовник) був укладений Договір № 5/2/73 Р по резервуванню квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,47 кв.м. та підписаний Акт виконаних послуг по резервуванню вказаної квартири. Також в цей день, між позивачем і ДП «Дирекція верстатобуд», був укладений Договір № 5/2/73 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, а саме: повного пакету іменних цільових облігацій ДП «Дирекція верстатобуд».

Зазначені договори були укладені відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність» № 1560-ХІІ від 18.09.1991 року Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу цінних паперів від 20.12.2006 року, позивачем була оплачена повна вартість повного пакету іменних цільових облігацій в сумі 470 947,40 грн., що відповідає загальній площі зарезервованої ним квартири - пл. 63,47 кв.м., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 789 від 20.12.2006 року № 97 від 15.02.2007, № 267 від 14.05.2007 та № 291 від 31.05.2007 року.

Після здійснення 100% оплати вартості цільових облігацій та посередницьких послуг Агентства нерухомості «Альянс», 14.06.2007 року ДП «Дирекція верстатобуд» передало позивачу Сертифікат облігацій № 35 Серія: «А» на 6 347 цінних паперів, що відповідає загальній площі квартири у розмірі 63,47 кв.м..

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» цільові облігації - це облігації, виконання зобов`язань за якими дозволяється товарами та/або послугами відповідно до вимог, встановлених умовами розміщення таких облігацій.

Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», об`єкт інвестування - квартира або приміщення в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.11.2010 № 1256 житловому комплексу по АДРЕСА_2 , було присвоєно адресу: АДРЕСА_3 . 15 жовтня 2010 року будинок по АДРЕСА_3 був введений до експлуатації, що підтверджується Актом готовності об`єкту до експлуатації № 1187 від 15.10.2010 року та Сертифікатом відповідності від 15.10.2010 року за № 15001187. виданих Інспекцією ДАБК в Одеській області.

02.12.2015 року позивач, прибувши до м. Одеси встановив, що у його квартирі проходять капітальні будівельні роботи (зносять перегородки). 02.03.2016 року позивачем було отримано інформаційну довідку з публічної бази даних - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що власником його квартири є відповідач ОСОБА_1 .

14.03.2016 року позивачем було подано до Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР і розпочате кримінальне провадження № 0001742 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України, яке було перекваліфіковане на ч. 4 ст. 190 (шахрайство) та ч.1, 2,4 ст. 358 (підробка документів) КК України.

15.03.2016 року позивачу була вручена пам`ятка про права та обов`язки потерпілого, а колишньому директору ДП «Дирекція верстатобуд» ОСОБА_4 вручена пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченого. Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 передано в суд, справа призначена до розгляду по суті обвинувачення.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні №0001742 від 03.03.2016 року було встановлено, що 20 грудня 2006 року між потерпілим - ОСОБА_2 і Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд», в особі директора Фещенко Михайла Володимировича, були укладені два договори:

1) Договір резервування приміщення № 5/2/73 Р, відповідно до п. 2.1. якого, Виконавець (ДП «Дирекція верстатобуд») зобов`язується зарезервувати за Замовником ( ОСОБА_2 ), квартиру АДРЕСА_5 .

2) Договір купівлі-продажу 5/2/73 цінних паперів в процесі розміщення, а саме: повного пакета цільових облігацій Дочірнього підприємства «Дирекція верстатобуд», що підтверджує внесення їх власником грошових коштів (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 2.2. Договору, Покупець набуває права, що випливають з облігацій, з моменту отримання сертифіката цінних паперів.

В цей же день, між ОСОБА_2 і ДП «Дирекція верстатобуд» в особі директора Фещенко Михайла Володимировича, був підписаний Акт виконаних послуг, згідно якого ОСОБА_2 прийняв від ДП «Дирекція верстатобуд» послугу по резервуванню квартири АДРЕСА_1 .

На виконання вищевказаного договору купівлі-продажу цінних паперів, ОСОБА_2 , знаходячись в офісному приміщені агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_6 , директору ОСОБА_6 , оплатив повну вартість цільових облігацій, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 789 від 20.12.2006, № 97 від 15.02.2007, № 267 від 14.05.2007 та № 291 від 31.05. 2007 р. на загальну суму 470 947,40 грн.

В подальшому, у ОСОБА_4 виник злочинний намір незаконно, шляхом зловживання довірою (шахрайство) заволодіти майном потерпілого ОСОБА_2 , а саме: квартирою АДРЕСА_1 , в сумі 470 947,40 грн. та позбавити його в подальшому належним чином зареєструвати права власності на вищевказану квартиру.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_2 , в червні 2015 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 склав два договори куди вніс недостовірні данні, а саме: договір інвестування з ОСОБА_5 , № 5/2/73 від 21.10.2013 року, та додаткову угоду до договору інвестування № 5/2/73.

Згідно вищевказаного договору, 21.10.2013 між ОСОБА_5 в подальшому «сторона 1» і ОСОБА_1 , в подальшому «сторона 2» укладено додаткову угоду до договору інвестування № 5/2/73, згідно п. 1.1 якого «сторона 1» передає, а «сторона 2» приймає на себе всі права та обов`язки першої, та стає стороною за Договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року. На підставі зазначених договорів, технічного паспорту на кв. АДРЕСА_4 , від 03.06.2015 року, листа підписаного від імені директора ДП «Дирекція верстатобуд» Фещенко М.В., згідно якого ОСОБА_1 , сплатив 100 % за кв. АДРЕСА_4 , та інших необхідних документів, які були надані по довіреності від імені ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , зазначену квартиру Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 08.07.2015 року було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_1 в червні 2015 році вирішив придбати квартиру в м. Одесі та звернувся до маклера агентства нерухомості «Європа». Після чого ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні агентства нерухомості «Європа» оплатив суму у розмірі 1 600 000 грн. за кв. АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 , зареєстрував право власності на вищевказану квартиру.

Крім того, відповідно рішення засновника дочірнього підприємства «Дирекція верстатобуд» від 21.06.2013 року та відомостей з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП "Дирекція верстатобуд" () припинило свою діяльність 25.12.2014 року, це свідчить про те, що на момент укладання угоди в червні 2015 року ОСОБА_4 не перебував на посаді директора ДП «Дирекція верстатобуд».

Також, у додаткової угоді містяться дані паспорта ОСОБА_1 , який був йому виданий 12.11.2013, тобто майже через місяць після підписання даної угоди. З цього випливає, що вказану додаткову угоду було складено заднім числом.

Дані обставини свідчать про фіктивність вказаних договорів.

Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , достеменно знаючи, що 20 грудня 2006 року між ОСОБА_2 і Дочірнім підприємством «Дирекція Верстатобуд», в особі директора Фещенко Михайла Володимировича, були укладені два договори: договір резервування приміщення № 5/2/73 Р, та договір купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення 5/2/73, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, користуючись, тим що ОСОБА_2 , є громадянин Молдови, мешкаючи за адресою: АДРЕСА_7 , протягом 2010 2015 років, не з`являється до ДП «Дирекція верстатобуд» з вимогою передачі йому зазначеної квартири АДРЕСА_4 , заволодів зазначеним майном потерпілого ОСОБА_2 , на загальну суму 470 947,40 грн., яка в 600 та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент скоєння злочину, тобто в особливо великому розмірі, які потерпілий сплатив на користь ДП «Дирекція верстатобуд». В подальшому, ОСОБА_4 зазначені кошти, при невстановлених слідством обставинах, витратив на власні потреби.

Крім того, судом встановлено, що правовстановлюючим документом для реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 послугувала додаткова угода до Договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, яка була складена 28.10.2013 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , згідно якої ОСОБА_1 взяв на себе права та обов`язки першого інвестора за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, укладеного між директором ДП «Дирекція верстатобуд» Фещенко М.В. і ОСОБА_5 . При цьому, Договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року був укладений між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_5 через три роки після введення дому до експлуатації. Таким чином, ОСОБА_5 , згідно предмету Договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, внесла інвестиційні кошти в будівництво житлового будинку АДРЕСА_3 , будівництво якого було закінчено ще в 2010 році.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2017 року у справі 522/7233/16-ц, залишеним без змін постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі № 522/7233/16-ц (провадження № 61- 15053св18) визнані недійсними фіктивний договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, оформлений між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_5 , та додаткова угода до Договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року, яка була оформлена 28.10.2013 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , згідно якої ОСОБА_1 взяв на себе права та обов`язки першого інвестора за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року.

Крім цього, Наказом заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Павло Мороза № 850/5 від 14.03.2017 р., за результатами розгляду скарги адвоката Димовчі М.І., в інтересах позивача, була скасована держана реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 , яка була протиправно зареєстрована державним реєстратором Заяц К.В. на підставі фіктивних договорів і сфальсифікованих документів.

14.08.2018 року позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 146558573 від 23.11.2018 року.

Згідно абз. 3 частини 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що з моменту державної реєстрації за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_4 , у останнього виникло право власності на зазначену квартиру, яка була побудована за інвестовані кошти, проте доступу до квартири він на час розгляду справи не має, оскільки зазначеною квартирою безпідставно користується відповідач ОСОБА_1 , який встановив броньовані двері та сигналізацію і відмовляється виселитися з квартири.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 1 Протоколу № 1 до ст. 1 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно вимог ст.ст. 98, 99, 150 ЖК Української РСР, ст.319 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру або її частину, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім`ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без правової підстави, заволодівшої ним.

Застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник такого майна має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення та вселення.

У справі, що переглядається, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що власником квартири АДРЕСА_4 , є ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак, відповідач ОСОБА_1 перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження нерухомим майном, та відмовляється виселитися з квартири.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 необхідно задовольнити шляхом виселення відповідача ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 та вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_4 .

Колегія суддів зазначає, що виселення відповідача з квартири є додатковим способом захисту позивачем свого права власності на квартиру, його застосування є необхідним для забезпечення реального захисту його порушених прав, оскільки задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом вселення позивача без виселення відповідача не забезпечить повного захисту права власності ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що, виселивши ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 , суд порушив ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в розумінні якої тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою правовою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі.

Вирішуючи питання співмірності втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, у даному випадку колегія суддів не вбачає порушення частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном за заявленими позивачем вимогами є законним заходом, який переслідує як особистий інтерес позивача, спрямований на захист його порушеного права власності на майно, так і суспільний інтерес, спрямований на утвердження у країні суспільного правопорядку щодо недопустимості незаконного позбавлення осіб їх прав власності на майно, і є пропорційним переслідуваним таким втручанням цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Для розкриття критерію «пропорційності» вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Колегія суддів зауважує, що наявними у матеріалах справи доказами доведено, що ОСОБА_1 вселився у спірне жиле приміщення, не маючи на це жодної правової підстави, безпідставно користується квартирою, встановив броньовані двері та сигналізацію і відмовляється виселитися з квартири, а тому є підстави стверджувати, що у апелянта відсутні достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірна квартира не є його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе