Провадження № 2-др/127/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Горденко Г.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Якимено-Шевчук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці, заяву преедставника відповідача ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - залишено без задоволення.

21.01.2021 року до суду звернулась представник відповідача ОСОБА_2 із заявою про винесеня додаткового рішення для вирішення питання про судові витрати. На підтвердження розміру судових витрат надала суду: копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 10.08.2020 року, на суму 6 000 грн. та від 19.01.2021 року на суму 6 000 грн., копію договору про надання правової допомоги від 10.08.2020 року, опис виконаних робіт від 19.01.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечили щодо задоволення даної заяви в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 не з`явились, від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності, заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Вислухавши заперечення проти заяви позивача та його представника, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 6 ст. 142 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, процесуальний закон надає суду право вирішити питання про розподіл судових витрат у разі закриття провадження у справі на протязі п`ятнадцяти днів за результатами дослідження письмових доказів наданих відповідачем, які свідчать про понесення відповідачем у справі відповідних витрат.

Як встановлено судом, 18.01.2021 року у справі №127/15393/20 винесено рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовлено.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За даних обставин перебіг процесуального строку на вирішення питання про розподіл судових витрат почався 19.01.2021 року та останнім днем встановленого процесуальним законом п`ятнадцятиденного строку є 04.02.2021 року (заяву подано 21.01.2021 року).

Як визначено в п. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до поданого договору про надання правової допомоги від 10.08.2020 року, за надання послуги з правової допомоги Клієнт сплачує Адвокатові плату у формі гонорару. Розмір плати, її сума, умови та порядок внесення визначаються в Додатку №1 до цього Договору. Однак, зазначеного Додатку №1 до договору про надання правової допомоги, представником відповідача до суду не надано.

Як вбачається із Квитанції до прибуткового касового ордера від 10.08.2020 року та 19.01.2021 року, прийнято від ОСОБА_5 на підставі договору про надання правової допомоги від 10.08.2020 року - 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.

Згідно опису виконаних робіт від 19.01.2020 року, адвокатом були виконані наступні роботи (надані такі послуги): вивчення документів для подання відзиву, перегляд судової практики, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції по справі, надання консультацій, збір доказів 4 години; підготовка відзиву та доказів, направлення його сторонам 2 години; вивчення матеріалів заяви про зменшення позовних вимог з додатками. Формування правової позиції. Підготовка до судового засідання 2 години; участь в судових засіданнях 4 засідання.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в Постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При розгляді заяви про розподіл судових витрат, представник позивача заявив клопотання про залишення без задоволення заяви сторони відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на її необґрунтованість та недоведеність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності. Крім того, оцінка дій, що полягали у: "вивченні документів для подання відзиву, перегляді судової практики, опрацюванні, законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формуванні правової позиції по справі, наданні консультації, зборі доказів"; "підготовці відзиву та доказів, направленні його сторонам"; "вивченні маткріалів заяви про зменшення позовних вимог з додатками. Формуванні правової позиції. Підготовці до судового засідання"; "участі в судових засіданнях", вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Враховуючи аргументи представника відповідача, наведені в заяві про стягнення витрат в обґрунтування розміру даних витрат, судом звернуто увагу на те, що участь у судових засіданнях містить ряд неточностей та невідповідностей. Так, судове засідання 11.08.2020 року не відбулось, оскільки стороною позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Судове засідання, призначене на 04.09.2020 року, не відполося через неявку позивача та його представника. Судове засідання 01.10.2020 року та 09.11.2020 року, не відбулося через неявку відповідача та його представника. Судове засідання, призначене на 30.11.2020 року тривало 5 хвилини, що підтверджується протоколом судового засідання від 30.11.2020 року (а.с.76). Відповідно до протоколу (а.с.79), судове засідання 23.12.2020 року тривало 3 хвилини, оскільки відповідач та її представник не з`явились в судове засідання. Судове засідання 14.01.2021 року тривало 1 год. 30 хв., відповідно до протоколу судового засідання (а.с.83). Судове засідання призначене 18.01.2021 року, відповідно до протоколу від 18.01.2021 року, тривало 34 хв. Однак представником відповідача зазначено в акті виконаних робіт, що вона перебувала на чотирьох судових засіданнях, що не відповідає дійсності.

Крім того, стороною відповідача не надано до суду копію Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги, на який представник відповідача посилається як на доказ, що підтверджує розмір гонорару.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з позивача витрат у заявленій сумі 12 0000 грн., буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 6 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 6 000 (шість тисяч) гривень. Решту витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу - залишити за ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: