Справа № 638/5168/21
Провадження № 2/638/3825/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю секретаря судового засідання - Поволяєвої О.В., - Варданян К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 17 січня 2021 року в розмірі 39026,10 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 24732,91 грн., пені та комісії - 14293,19 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Мonobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. «Умови обслуговування рахунків фізичної особи» в опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.

17 січня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (далі - кредитний договір).

Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних відповідачем анкети-заяви, «Умов обслуговування рахунків фізичної особи», «Тарифів Банку», «Таблиці обчислення вартості кредиту» та «Паспортом споживчого кредиту», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача.

При укладенні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою врегульовано норми щодо договорів приєднання. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 22 грудня 2020 року виникла вказана вище заборгованість.

27 серпня 2021 року відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив суд у задоволенні позову відмовити зважаючи на його необґрунтованість та безпідставність. Посилався на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) є невірним та штучно збільшеним, оскільки встановлений кредитний ліміт становить 20000,00 грн. Станом на серпень 2021 року загальний залишок заборгованості складає 14026,10 грн. Позивачем не надано докази надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 24732,91 грн. Між сторонами домовленість щодо стягнення комісії та пені не передбачена, зважаючи на що підстави для стягнення грошової суми в розмірі 14293,19 грн. відсутні.

В судове засідання представник позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися.

Зважаючи на те, що сторони повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, відповідач подав відзив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 січня 2019 року відповідачем було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а.с. 6).

З тексту даної анкети-заяви вбачається, що відповідач просить відкрити на його ім`я поточний рахунок, встановити кредитний ліміт, ознайомився та згоден з «Умовами обслуговування рахунків фізичної особи», «Тарифами Банку», «Таблицею обчислення вартості кредиту» та «Паспортом споживчого кредиту». Виразив свою згоду, що ця заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», «Таблицею обчислення вартості кредиту» та «Паспортом споживчого кредиту» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також відповідач просив вважати, що наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) є обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті. Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку, з метою засвідчення дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним способом якого є платіжна картка.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним

Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на факт підписання відповідачем вказаної вище анкети-заяви, суд дійшов висновку, що між АТ «Універсал Банк» та відповідачем шляхом підписання 17 січня 2019 року анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір за яким було відкрито картковий рахунок, визначено кредитний ліміт на надано кредитну картку .

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22 грудня 2020 року становить 39023,10 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 24732,91 грн., заборгованості за пенею та комісією - 14293,19 грн.

З наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки про рух коштів по картці вбачається, що відповідачем було фактично отримано суму кредиту.

За таких обставин, активація відповідачем кредитної картки та користування картковим рахунком також свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем надано до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази укладення між сторонами кредитного договору та надання відповідачу кредитних грошових коштів.

Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором в якості доказу, судом встановлено, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, зважаючи на що утворилася заборгованість за кредитним договором.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення кредитного договору та розмір заборгованості за тілом кредиту. Відповідачем не надано до суду розрахунок, який спростовує розрахунок, наданий до суду позивачем. Відповідач лише обмежився зазначенням у відзиві заперечень щодо суми заборгованості за тілом кредиту та зазначенням іншої суми заборгованості, яку відповідними розрахунками не обґрунтовано.

Згідно зі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Укладений між сторонами шляхом підписання анкети-заяви кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи положення ч.2 ст. 530 ЦК України та той факт, що позичальником фактично отримані та використані кредитні грошові кошти в добровільному порядку на користь позивача не повернуті, АТ «Універсал Банк» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язки з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року по цивільній справі № 342/180/17.

Відповідачем власного розрахунку суду не надано.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, також просив суд, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню та комісію в розмірі 14293,19 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість за пенею та комісією, з наступних підстав.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, окрім зазначеної вище анкети-заяви, також було підписано, шляхом накладення підпису та його дати у вигляді електронного цифрового підпису, «Тарифи Банку», в яких встановлено, що пеня за порушення зобов`язань за кредитом (в залежності від кількості днів прострочення) становить 6,4% на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання (зворотний бік а.с. 20).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, ставка пені за порушення строків розрахунків становить 76,8% (а.с. 5).

Підписана відповідачем анкета-заява та «Тарифи Банку» не передбачають пеню за порушення зобов`язань за кредитом в розмірі 76,8% що свідчить про те, що сторонами кредитного договору пеня у вказаному розмірі не визначалась та не узгоджувалась.

Наданий позивачем розрахунок не містить даних щодо розміру пені, розрахованого за ставкою, узгодженою сторонами.

Крім того, з «Тарифів Банку», підписаних, шляхом накладення підпису та його дати у вигляді електронного цифрового підпису, вбачається, що сторонами було узгоджено відсоткову ставку комісії за зняття власних коштів, за зняття готівки тощо.

Проте, наданий позивачем розрахунок та зміст позовної заяви не містить даних щодо виду комісії та її відсоткової ставки.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір основного зобов`язання становить (заборгованості за тілом кредиту) 24732,91 грн., а розмір неустойки - пені та комісії 14293,19 грн., при цьому позивачем не надано розрахунок, з якого суд може встановити окремо розмір пені та розмір комісії.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 листопада 2016 року у цивільній справі № 6-1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, що у даному випадку є комісією, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника.

Зважаючи на зазначене вище, оскільки з наданого позивачем розрахунку не можливо визначити окремо розмір комісії, яка не підлягає стягненню, та розмір пені, право зменшення якої, належить суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2 270,00 грн., позовні вимоги задоволені частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1438,50 грн. (що дорівнює 63,37% задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 17 січня 2019 року в розмірі 24732,91 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот тридцять дві гривні дев`яносто одна копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ) судовий збір в розмірі 1438,50грн. (одна тисяча чотириста тридцять вісім гривень п`ятдесят копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва