Ухвала

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 755/933/19

провадження № 61-5490св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Желепи О. В., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» (далі - ТОВ «ФК «Фінмарк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (інфляційних втрат).

Позов обґрунтований тим, що 02 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 044/10/Z, згідно з яким відповідачу відкрито споживчий кредит на суму 1 350 000,00 грн.

Відповідно до підпункту 1.2 кредитного договору, у редакції від 02 квітня 2010 року, кредитні кошти надаються не пізніше 05 травня 2010 року, а згідно з підпунктом 1.3 кредитного договору, у редакції від 02 квітня 2010 року, за користування кредитними коштами встановляється плата у розмірів 28 % річних.

Враховуючи наступні зміни та доповнення, які вносились до кредитного договору та укладені додаткові угоди, зокрема: договір про внесення змін до кредитного договору від 28 лютого 2014 року, згідно з яким сторони вирішили кредитний договір у частині суми кредиту та строку повернення кредитної заборгованості викласти у новій редакції, а саме: сума кредиту становить - 1 557 551,28 грн; кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 30 червня 2014 року включно; зменшення суми кредиту встановлюється за наступним графіком: від 31 березня 2014 року - 1 057 551,00 грн; від 30 квітня 2014 року - 657 000,00 грн; від 31 травня 2014 року - 257 000,00 грн; від 30 червня 2014 року - 00,00 грн; за користування кредитними коштами позичальник сплачує 30 % річних; проценти, нараховані за період від 01 грудня 2013 року до 28 лютого 2014 року позичальник самостійно сплачує на рахунок для оплати боргових зобов`язань та процентів не пізніше

31 травня 2014 року.

На забезпечення виконання кредитного договору від 02 квітня 2010 року

№ 044/10/Z між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 02 квітня 2010 року укладений договір іпотеки.

Згідно з пунктом 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 208,80 кв. м.

Зазначав, що банк свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору та внесених змін і доповнень до нього виконав у повному обсязі.

У порушення умов кредитного договору, вимог статей 526, 530, 625, 1054

ЦК України, позичальник не виконував зобов`язання з своєчасної сплати платежів за кредитом, процентів за користування коштами за кредитним договором, у зв`язку з чим у позичальника виникла заборгованість, станом на 18 серпня

2017 року у розмірі 6 471 260,38 грн.

31 серпня 2016 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «ФК «Фінмарк» укладений договір відступлення права вимоги за кредитним договором та внесеними змінами і доповненнями до нього.

Того ж дня між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «ФК «Фінмарк» також укладений та нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки з наступними змінами і доповненнями. Цей договір укладено також на підставі статті 24 Закону України «Про іпотеку». У результаті укладання цього договору до нового іпотекодержателя перейшли усі права первісного іпотекодержателя за договором іпотеки, який забезпечує вимоги за основним договором.

Підпунктом 2.2 договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, встановлено, що до нового іпотекодержателя переходять усі права та обов`язки без винятку первісного іпотекодержателя, передбачені чинним законодавством України та договором іпотеки, у тому числі, але не виключно: «…звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках передбачених договором іпотеки та/або основним договором…».

Враховуючи ту обставину, що ТОВ «ФК «Фінмарк» став новим іпотекодержателем, а боржником не погашена кредитна заборгованість за основним договором, ТОВ «ФК «Фінмарк» виявив бажання скористатися правом щодо позасудового врегулювання погашення заборгованості на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у підпункті 5.1 договору іпотеки, а саме: іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках невиконання основного зобов`язання, або порушення порядку його виконання, та інших випадках, передбачених основним зобов`язанням, цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до підпункту 5.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя відображено у пункті 6 договору іпотеки, зокрема у підпункті 6.3 зазначено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом, у тому числі: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Тому, ТОВ «ФК «Фінмарк» звернулося до державного реєстратора щодо позасудового врегулювання погашення кредитної заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки згідно з вимогами статті 37 Закону України «Про іпотеку», що і було вчинено 18 серпня 2017 року та внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності № 21973327.

Кредитна заборгованість станом на дату оформлення права власності становила: 6 471 260,38 грн, а саме: сума кредиту, що має бути сплачена - 1 557 551,28 грн; сума не сплачених відсотків за користування кредитом - 1 270 665,89 грн; сума пені - 2 366 884,30 грн; 3 % річних - 108 719,07 грн; штрафні санкції - 5 000,00 грн; інфляційні втрати - 1 162 439,84 грн.

У рахунок погашення кредитної заборгованості оформлено право власності на вищезазначену квартиру, проте залишилась заборгованість у розмірі

2 901 260,38 грн, яка складається з: 2 366 884,30 грн - пеня; 534 376,08 грн - інфляційні нарахування.

Оскільки станом на дату реєстрації права власності залишилась заборгованість зі сплати інфляційних втрат у розмірі 534 376,08 грн, яку відповідач відмовляється погасити, то ТОВ «ФК «Фінмарк» був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду з вибраним способом захисту відповідно до вимог статті 16 ЦК України.

Посилаючись на положення статей 526, 530, 599, 610, 611, 627, 628, 1054, 1055

ЦК України, а також положення статті 625 ЦК України позивач зазначав, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та

3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Така позиція відображена у рішеннях Верховного Суду від 26 квітня 2017 року у справі

№ 3-1522/16, від 06червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «ФК «Фінмарк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з інфляційних втрат у розмірі 534 376,08 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року позов

ТОВ «ФК «Фінмарк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінмарк» заборгованість за договором кредиту у формі інфляційних втрат у розмірі

534 376,08 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що оскільки позивач є кредитором відповідача і кредиторська заборгованість не погашена у повному обсязі, а звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права стягнути непогашену заборгованість, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 11 вересня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ТОВ «ФК «Фінмарк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що оскільки у позасудовому порядку врегульовано погашення кредитної заборгованості, то будь-які наступні вимоги іпотекодержателя є недійсними, а тому вимоги ТОВ «ФК «Фінмарк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту у формі інфляційних втрат є помилковим.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У квітні 2021 року ТОВ «ФК «Фінмарк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 761/17280/16, від 14 січня 2020 року у справі № 908/1506/17.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 30 червня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/36873/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання зобов`язання припиненим, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвоката Остащенко Олесі Миколаївни на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року.

Ухвала обґрунтована необхідністю формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку»,

у редакції, яка була чинною до введення в дію Закону № 2478-VII, оскільки за однакових фактичних обставин і подібних правовідносин висновки судів касаційної інстанції щодо застосування зазначеної норми є протилежними; відступити

від правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постановах від 14 січня 2020 року у справі

№ 908/1506/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 910/9508/17 та

від 14 листопада 2018 року у справі № 910/2535/18.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/36873/18.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 755/933/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (інфляційних втрат), за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 761/36873/18.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик