Справа № 316/1137/15-ц
Провадження № 6/316/80/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Куценка М.О.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву головного державного виконавця Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кулбаєвої Юлії Габідулівни, заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_1 , про встановлення виконання рішення шляхом надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника право на яке має неповнолітня дитина,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник головний державний виконавець Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кулбаєва Ю.Г. (далі головний державний виконавець)23.11.2021 звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною заявою, в якій зазначає, що на виконанні Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження №48515232 з примусового виконання виконавчого листа 2/316/564/15 виданого 13.07.2015 Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 21.08.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Станом на 22.11.2021 боржником рішення суду не виконано та не вжито заходів спрямованих на виконання виконавчого провадження №48515232.

За результатами чергової перевірки майнового стану боржника, встановлено, що в органах Пенсійного фонду України відсутня інформація, що ОСОБА_1 отримує пенсію, до Державної фіскальної служби України не надходила інформація про номери рахунків, відкритих боржником у банках та інших фінансових установах України. Згідно електронної відповіді Міністерства внутрішніх справ України, і інформація про зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутня.

За результатами перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме встановлено, що боржнику на праві власності належить нерухоме майно, а саме: 1/6 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

04.08.2021 здійснено вихід за зазначеною адресою знаходження нерухомого майна та проведено його опис. Постанову про опис та арешт (коштів) боржника від 04.08.2021 направлено сторонам виконавчого провадження, які повернулись до відділу з відміткою на конверті «за закінченням встановленого терміну зберігання».

05.08.2021 на адресу відділу надійшла інформація з Енергодарської міської ради про зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 , з якої встановлено, що за вказаною зареєстрована неповнолітня особа, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.11.2020 до відділу надійшло рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради №331 від 21.10.2021 про попередню відмову в наданні дозволу на реалізацію майна право власності на яке або право користування яким мають діти, у зв`язку з чим, головний держаний виконавець звернувся до суду з даним поданням в якому, з підстав визначених ст.18 закону України «Про виконавче провадження», ст.435 ЦПК України, простить: вирішити питання про встановлення виконання рішення шляхом надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право користування яким мають неповнолітні діти (а.с.20-21).

В судове засідання представник заявника: Енергодарського ВДВС у Василівському районі Запорізької області ПСМУ Міністерства юстиції (м.Дніпро), не з`явився надавши заяву в якій просить провести розгляд справи без участі представника ВДВС (а.с.47).

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

У зв`язку з неявкою всіх учасників, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що на розгляді Енергодарського міського суду Запорізької області перебувала цивільна справа №316/1137/15-ц (провадження №2/316/564/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

За наслідками розгляду зазначеної цивільної справи, 23.06.2015 Енергодарським міським судом Запорізької області ухвалено рішення яким призначено стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місто народження м.Новгород-Сіверський, Чернігівська область, працює ВП ЗаЕС, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 21.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17). Рішення суду набрало законної сили 03.07.2015.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень пунктів 3, 6, 22 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, під час здійснення виконавчого провадження, у тому числі, має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3); накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.22).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

На підставі заяви ОСОБА_1 (а.с.19), Енергодарським міським судом 13.07.2015 видано виконавчий лист у справі №316/1137/15-ц (провадження №2/316/564/15) (далі виконавчий лист) (а.с.22-22зворот), з виконання кого, за заявою стягувача ОСОБА_1 (а.с.23), відділом державної виконавчої служби Енергодарського МУЮ Запорізької області було відкрито виконавче провадження №48515232 (а.с.24). Як вбачається із відомостей в розділі «Відмітка підприємств, установ, організацій про відрахування із заробітку боржника» - виконавчий лист перебував на виконанні на підприємстві ВП «ЗАЕС» по 20.06.2018 заборгованість відсутня (а.с.22зворот).

29.10.2018 головним державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Кулбаєвою Ю.Г. у ВП №48515232, при примусовому виконанні виконавчого листа, винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.26-26зворот).

Відповідно до даних розрахунку заборгованості по аліментам, проведеного головним державним виконавцем, станом на 01.08.2021 загальний розмір заборгованості становить 199526,20 грн. (а.с.27).

Як зазначає головний державний виконавець та підтверджується даними з Пенсійного фонду України відповіддю № від 01.06.2020 (а.с.42зворот), даними з Державної фіскальної служби України від 01.06.2020 (а.с.42) та даними з Міністерства внутрішніх справ України від 01.06.2020 (а.с.41зворот) ОСОБА_1 пенсію не отримує, за податковим номером та номером паспорта як фізична особа-підприємець рахунків не має та на обліку у Державної фіскальної служби України не перебуває, транспортних засобів не зареєстровано.

Разом з тим, відповідно до відповіді на запит №80821186 від 01.06.2020 про джерела отримання доходів боржника як фізичної особи з Державної фіскальної служби України надано інформацію, в якій за РНОКПП НОМЕР_1 , який відповідно до виконавчого листа належить боржнику ОСОБА_1 в розділі: Тип отримання доходу: значиться 1 податковий агент, який нараховує (сплачує) дохід на користь фізичних осіб, при цьому, у вказаній інформації зазначено і відомості про податковий номер податкового агента, а також вказано про ознаку доходу: 101 (а.с.41).

Відповідно до приписів п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до Довідника ознак доходів фізичних осіб, що є Додатком №2 «Порядку

заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 13.01.2015 №4

(у редакції наказу Міністерства фінансів України 15 грудня 2020 року № 773), під однакою доходу 101 розуміються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), крім доходів, зазначених в абзаці третьому пункту 4 підрозділу 1 розділу XX Кодексу (підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).

Таким чином, з інформації Державної фіскальної служби України на запит №80821186 від 01.06.2020 вбачається отримання боржником РНОКПП НОМЕР_1 доходу у вигляді заробітної плати від податкового агента з податковим номером . Проте, зазначаючи на те, що боржник ОСОБА_1 не має рахунків у банку, головним державним виконавцем не надано відомостей на спростування вказаної інформації у відповіді на запит №80821186 від 01.06.2020 з Державної фіскальної служби України (а.с.41).

При цьому, головний державний виконавець, зазначаючи на те, що боржник має у власності 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 та надаючи на доведення Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 13.07.2020 (а.с.29), в яких міститься інформація і про право власності в розмірі 1/6 частки за ОСОБА_2 у порядку спадкування (а.с.28), просить суд надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, право користування яким має і неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до даних Довідки №10505 - неповнолітній ОСОБА_2 , з 14.11.2006 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38).

Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

За змістом ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», а також ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків.

З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до п.7 ч.5 ст.177 СК України, органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №331 від 21.10.2021 було відмовлено Енергодарському відділу ДВС у Василівському району Запорізької області ПСМРУ МЮ (д.Дніпро) у надані дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , яке складається з 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 та яке належить на праві користування неповнолітньому ОСОБА_2 (а.с.40).

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Як роз`яснив ВССУ в своїй постанові від 25.09.2015 №8 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

У своїй постанові від 19.06.2019 у справі № 2-55/10 (провадження № 61-46129св18), Верховний Суд зазначив, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Важливо мати на увазі, що процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення не передбачає зміну судового рішення по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб.

Разом з цим, за встановленими у справі обставинах вбачається, що головний державний виконавець просить встановити спосіб і порядок виконання рішення суду шляхом реалізації нерухомого майна боржника яким є частка квартири у якій зареєстровано і неповнолітню дитину, що не передбачено діючим законодавством України та не є зміною чи встановленням способу виконання рішення суду, оскільки фактично, суперечить як суті самого судового рішення у справі №316/1137/15-ц (провадження №2/316/564/15) яким призначено стягнення періодичних платежів так і як положенням законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що дана заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 95, 247, 258-261, 263, 352, 354, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви головного державного виконавця Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кулбаєвої Юлії Габідулівни, заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_1 , про встановлення виконання рішення шляхом надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника право на яке має неповнолітня дитина - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням положень п.п.15.5 п.15 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Куценко