Справа № 766/5509/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11. 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Крайнюк А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Казанцева Геннадія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про встановлення нікчемності частини кредитного договору та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на нікчемність пункту 2.2 кредитного договору № /Т/973832 на споживчі потреби від 26.12.2012 року та застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № /Т/973832 на споживчі потреби. За умовами вказаного кредитного договору - п.2.1., Позивачем було отримано кредит в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень під проценту ставку в розмірі 0,01% річних терміном користування кредитом на 60 (шістдесят) місяців до 25.12.2017 року. Пунктом 2.2. кредитного договору № /Т/973832 від 26.12.2012 рокуз урахуванням додаткових угод до нього визначено, що Позивач сплачує Банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) гривень, що розраховується як 2,90 відсотків від суми кредиту вказаного в п. 2.1. цього Договору, та включається в суму щомісячного платежу. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2017 року у справі № 766/8425/16-ц позовні вимоги ПАТ «АКТАБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКТАБАНК» заборгованість за кредитним договором № /Т/973832 від 26.12.2012 року у розмірі 128051,45 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/8425/16-ц від 14.06.2018 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» на його правонаступника - ТОВ Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів». 16.02.2021 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було надіслано вимогу про повернення 55 100 гривень, яка проігнорована відповідачем.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 23.04.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23 червня 2021 року до Херсонського міського суду Херсонської від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № /Т/973832 на споживчі потреби.

За умовами вказаного кредитного договору - п.2.1., Позивачем було отримано кредит в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень під проценту ставку в розмірі 0,01% річних терміном користування кредитом на 60 (шістдесят) місяців до 25.12.2017 року.

Заочним Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2017 року у справі № 766/8425/16-ц позовні вимоги ПАТ «АКТАБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКТАБАНК» заборгованість за кредитним договором № /Т/973832 від 26.12.2012 року у розмірі 128051,45 грн., та понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист № 776/8425/16-ц.

23.03.2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір №2 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні Банку, а ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1до цього договору, включаючи прав вимоги до правонаступників боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін та доповнень і додатків до них,згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору, у тому числі і за кредитним договором № /Т/973832 від 26.12.2012 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/8425/16-ц від 14.06.2018 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК», ОСОБА_1 про заміну сторони за виконавчим листом задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження у справі № 766/8425/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКТАБАНК» заборгованості за кредитним договором № /Т/973832 від 26.12.2012 року у розмірі 128051,45 грн. та понесених судових витрат у розмірі 1378,00 грн. з первісного стягувача публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

16.02.2021 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було надіслано вимогу про повернення 55 100 гривень, що підтверджується поштовою накладною № 940 та описом вкладення до цінного листа від 16.02.2021 року.

Дану вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало 25.02.2021 року, що підтверджується роздруківкою з Інтернет-сайту - Трекінг відправлень/Укрпошта від 26.02.2021 року.

У березні 2021 року на адресу адвоката Казанцева Г.М. надійшов лист від Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вих. № ФК/155 від 03.2021 року, яким фактично проігноровано вимогу про повернення 55 100, 00 грн.

Пунктом 2.2. кредитного договору № /Т/973832 від 26.12.2012 рокуз урахуванням додаткових угод до нього визначено, що Позивач сплачує Банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) гривень, що розраховується як 2,90 відсотків від суми кредиту вказаного в п. 2.1. цього Договору, та включається в суму щомісячного платежу.

Додатком №1 до договору № /Т/973832 від 26.12.2012 року визначено комісію як - за супроводження кредиту (телефонне, sms-повідомлення або листування про стан кредитної заборгованості) щомісячна в сумі 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) гривень. Тоді як, погашення основної суми кредиту за (ануїтетом) щомісячно складає - 1 667 (одна тисяча шістсот шістдесят сім) гривень.

Статтею 6 «ІНШІ УМОВИ» встановлено, що Цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання Сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за Договором.

Згідно додатку до позовної заяви ПУАТ «АКТАБАНК» про стягнення заборгованості за кредитом - Таблиця п.4 Позивачем сплачено на користь ПУАТ «АКТАБАНК» - комісію за обслуговування кредиту в сумі 55 100 (п`ятдесят п`ять тисяч сто) гривень, за період з 15.01.2013 по 15.07.2014 роки.

Відповідно до пунктів 1-2, 4-6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Суд не приймає доводи представника відповідача щодо залучення до участі у справі належного Відповідача - ПАТ «АКТАБАНК» оскільки саме пунктом 2.2. Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» встановлено, що в день укладання цього Договору, але у будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів`у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Крім того, пунктом 1.3. Договору про відступлення прав вимоги ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» безвідклично відмовилися від будь-яких своїх претензій, які можуть виникнути у майбутньому, стосовно правової природи цього Договору.

Відповідно до ч. 3. ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування ч.1 ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи убачається, що Позивачем у відповідності до умов кредитного договору № /Т/973832 на споживчі потреби від 26.12.2012 року з урахуванням отримано у кредит грошові кошти та згідно додатку № 1 до вказаного кредитного договору сплачувалася комісія у період з 15.01.2013 по 15.07.2014 роки у сумі по 2 900,00 грн., а всього на загальну суму 55 100 (п`ятдесят п`ять тисяч сто) гривень.

Заочним Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2017 року у справі № 766/8425/16-ц позовні вимоги ПАТ «АКТАБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКТАБАНК» заборгованість за кредитним договором № /Т/973832 від 26.12.2012 року у розмірі 128051,45 грн.з яких: 28 338,47 грн. - строкова заборгованість по кредиту; 40 000,16грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 0,06 грн. - строкова заборгованість по відсоткам,; 12,76 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 58 000,00 грн. - прострочена комісія за обслуговування кредиту; 1700,00 грн. - штраф по кредиту.

Суд зауважує, що у Додатку № 1 до кредитного Договору у графі 4 погашення основної суми кредиту значиться сума -1 666,92 грн. щомісяця протягом всього періоду кредитування, тоді як у графі 5.3. цього Додатку № 1, комісія за супроводження кредиту значиться в сумі 2 900,00 грн. щомісяця протягом всього періоду кредитування, тобто майже у двічі більша ніж сума основного платежу за кредитом.

У відповідності до положень ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на дату укладення кредитного договору, визначено, що Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 убачається, що положення пунктів 22,23 статті 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення так і виконання такого договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013, зазначено, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Так, частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на дату укладання Кредитного договору - 26.12.2012 року) визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, положеннями ч.1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на дату укладання Кредитного договору 26.12.2012 року) визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції чинній на дату укладення кредитного договору, відносини банку з клієнтом регулюється законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Так, відповідно до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.

Аналогічний висновок було зроблено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/5798/14 від 22.01.2020 року.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - ч.1 ст. 203 ЦК України.

Частиною 1. ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2. ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини - ч. 1 ст. 217 ЦК України.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, які викладені в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування ч.1 ст. 216 ЦК України.

Частиною 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, у разі якщо під час розгляду спору буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

У розумінні положень ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з Позивачем ПАТ «АКТАБАНК» та Позивачем дотримано вимог, передбачених частиною четвертою статті 11 Закону № 1023-XII, частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а відтак положення (зміст) пункту 2.2. кредитного договору № /Т/973832 на споживчі потреби від 26.12.2012 року, «Позичальник сплачує Банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) гривень, що розраховується як, 2,90 (дві цілих дев`ять десятих відсотка) відсотків від суми кредиту вказаного в п. 2.1. цього Договору, та включається в суму щомісячного платежу» - є нікчемним, а сума грошових коштів (комісії) сплачених Позивачем в розмірі 55 100 (п`ятдесят п`ять тисяч сто) гривень, за період з 15.01.2013 по 15.07.2014 роки підлягає стягненню з ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 .

Посилання Відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 не підлягає застосуванню, з підстав того, що Позивачем у позовній заяві, заявлено вимоги щодо встановлення нікчемності частини кредитного договору, а в зазначеній Відповідачем постанові Великої Палати Верховного Суду надано правовий висновок, щодо заявлених вимог стосовно недійсності нікчемного правочину, а відтак не може бути застосовано у даній справі.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов адвоката Казанцева Геннадія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про встановлення нікчемності частини кредитного договору та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ідентифікаційний код юридичної особи в , місце реєстрації: 01034, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано: АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 55 100,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ідентифікаційний код юридичної особи в , місце реєстрації: 01034, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30 судовий збір у сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М. Єпішин