Справа №200/8637/19
Провадження №2/932/3498/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.,

представника позивача: Карапетяна А.Р.,

представника відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання бездіяльності протиправною, захист житлових прав, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо ненадання благоустроєного жилого приміщення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , місце проживання яких зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 , у межах норм жилої площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам та зобов`язати Департамент Житлового господарства Дніпровської міської ради, виконавчий комітет Дніпровської міської ради надання ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 благоустроєне жиле приміщення у межах норм жилої площі у вигляді квартири, розташованої в межах міста Дніпра, яка відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, має не менше трьох кімнат та жилу площу не менші ніж 54,6 кв.м.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач вказує, що місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 . 21.05.1993 будинок АДРЕСА_2 визнано аварійним, його мешканців мали відселити та включити у списки позачергового отримання житлових приміщень. Крім того будинок визнано таким, що загрожує обвалом та підлягає знесенню. Будинок внесено до списку аварійних. Такий будинок належить територіальній громаді м. Дніпра. Відтак відповідачі зобов`язані надати позивачам інше благоустроєне жиле приміщення. Враховуючи кількість зареєстрованих у житлі осіб та вимоги до жилого приміщення вважають, що інше житло має мати площу не менше 54,6 кв.м. та складатися із не менше як трьох кімнат. Всім мешканцям будинку, крім сім`ї позивача, було надано інше житло. Позивач неодноразово зверталася до відповідачів із вимогою надати жиле приміщення, проте бажаного результату не було досягнуто.

Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради подано відзив у якому вимоги позову заперечено та мотиви якого зводяться до отримання відповідачем від архівного управління ряду документів, серед яких рішення виконавчого комітету Бабушкінського району м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 21.05.1993 №480, яким будинок по АДРЕСА_3 -3 визнано аварійним та актом обстеження стану такого житлового будинку в якому відсутня вказівка на необхідність відселення мешканців із квартири АДРЕСА_4 , а потребуючих відселення визначено 9 квартир. Дніпровською міською радою для відселення мешканців виділено 9 квартир у 2003, 2004, 2006 роках. Сім`я ОСОБА_2 не перебуває на квартирному обліку. Незрозумілою є реєстрація у квартирі осіб після 1993 року. Відтак відповідач вважає безпідставними вимоги позивача. До відзиву не долучено ЖОДНОГО доказу.

Виконавчий комітет Дніпровської міської ради правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради заперечив проти позову, з підстав наведених у відзиві.

Представник Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився.

Обставини, встановлені судом.

Із довідки КП «Жилсервіс-2» від 30.06.2017 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані ОСОБА_2 , 1962 року народження, донька ОСОБА_3 , 1985 року народження, ОСОБА_4 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження (а.с.29).

Позивачем долучено копію паспорта громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із якого вбачається, що остання зареєстрована в казаній квартирі 10.08.2001, після виповнення 16-ти років. Також долучено копії свідцтв про народження дітей останньої: ОСОБА_4 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження.

Згідно акту огляду будинку АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 від 05.05.1993, вказану частину будинку (А-3 квартири АДРЕСА_9 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 ) визнано аварійним із загрозою обвалу (а.с. 97-98). В акті вказано про відселення більшої частини будинку та про те, що в будинку проживають 9 сімей, 23 особи.

Вказаний акт було затверджено рішенням Виконавчого комітету Бабушкінськї районної ради народних депутатів від 21.05.1993 №480, яким будинок АДРЕСА_10 визнано аварійним (а.с. 89-90).

Рішень щодо подальшої долі будинку матеріали справи не містять, разом із тим в матеріалах справи містяться звернення Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 04.02.2016 та від 28.03.2017 щодо вирішення питання знесення будинку, який загрожує життю людей.

Із перегляду вулиць в сервісі Карти Google встановлено, що станом на 2015 рік в будинку АДРЕСА_2 відсутні вікна, двері, дах, перекриття. У такому будинку вбачається лише наявність фасадних стін.

Список мешканців будинку АДРЕСА_2 на відселення не затверджувався, що підтверджується листом відповідача від 29.01.2018 (а.с.86).

Разом із тим, із численних листів органів місцевого самоврядування вбачається факт виселення осіб із будинку АДРЕСА_2 із наданням іншого житла, зокрема у листах відповідача вказано про надання у 2003, 2004 та 2006 дев`яти квартир (а.с.33, 34), у листі Шевченківської районної у м. Дніпрі ради від 22.05.2017 вказано про надання за період з 1993 по 2013 рік 11 квартир (а.с. 49-50), відповідні документи містяться на аркушах справи 82-85.

Більше того, у листі Бабушкінської районної у місті ради від 12.02.2013 вказано, що міським головою, листом №1/54 від 21.09.2006 виділялася двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_9 для відселення сім`ї ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з відсутністю контактної інформації таку квартиру повернуто 08.02.2007 (а.с.39, 51). На аркуші справи 83 міститься вказаний лист міського голови.

Із листа Департаменту житлового господарська ДМР від 11.04.2017 вбачається, що будинок що за адресою: АДРЕСА_2 , станом на дату визнання його аварійним 21.05.1993, перебував у власності міста Дніпропетровська, станом на 11.04.2017 перебуває у комунальній власності територіальної громади (а.с. 35).

Також долученими позивачем доказами підтверджується факт звернення позивача до Департаменту житлового господарства ДМР, Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, починаючи із 2013 року. У відповіді від 15.08.2018 відповідач зокрема вказує, що у переданих йому копії рішення про визнання будинку по АДРЕСА_2 аварійним та документів до нього відсутні список мешканців квартири АДРЕСА_4 , а також про таку квартиру відсутні відомості в акті обстеження будинку.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно статті 1 ЖК УРСР громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного та громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до статті 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Статтею 7 ЖК УРСР визначено, що періодично провадиться обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Непридатні для проживання жилі приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів може бути переобладнано в нежилі за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до положень пунктів 1-4, 8, 12-13 частини першої статті 15 ЖК УРСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18); здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду; здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків, скасовують рішення загальних зборів або правління житлово-будівельного кооперативу, що суперечать законодавству (стаття 138); здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154); подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178).

Статтею 110 ЖК УРСР визначено, що громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Відповідно до статті 112 ЖК УРСР, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Згідно зі статтею 113 ЖК УРСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Згідно із Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 №189, де вказано про те, що обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду провадиться не менше одного разу на п`ять років, і якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту, а у разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

Якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.

Виконавчий комітет обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів розглядає подані матеріали і приймає рішення про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку.

Згідно Положення про облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, розподіл та надання їм жилих приміщень, затвердженим рішенням ДМР від 26.05.2021 №41/7 уповноваженою особою щодо проведення дій стосовно розподілу та надання відповідно до чинного законодавства житлових приміщень, ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (далі квартирний облік) є департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.

Рішення про розподіл та надання жилих приміщень, прийняття на квартирний облік, зняття з квартирного обліку або внесення змін до облікової справи громадян, які потребують поліпшення житлових умов, приймається виконавчим комітетом Дніпровської міської ради.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05.07.2012).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02.12.2010).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) 02.122010, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «...підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Висновки суду.

Вирішуючи дану справу, в першу чергу, суд звертає увагу на поведінку органів місцевого самоврядування.

По-перше, органами місцевого самоврядування, в порушення зокрема постанови Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 №189, не вирішено долі будинку АДРЕСА_2 .

На даний час такий будинок зазнав часткового руйнування, зокрема за вказаною аресою наявні фасадні стіни будинку. Крім того, районна у м. Дніпрі рада зверталася до заступника міського голови та начальника управління житлового господарства, щодо вирішення питання знесення будинку, вказуючи що такий загрожує життю людей, проте доказів реагування на такі звернення суду не надано.

По-друге, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не вжив ЖОДНИХ заходів, спрямованих на вирішення питання позивача, обмежившись лиш відповідями про відсутність певних документів, відсиланнями до інших органів та в кінцевому результаті відмовив у вирішенні питання із посиланням на відсутність документів.

По-третє, незважаючи на те, що розгляд даної справи триває з липня 2019 року, справа є важливою для позивача, оскільки йде мова про її житло, єдиною реакцією з боку відповідачів є відзив Департаменту, поданий в березні 2021 року. При цьому ЖОДНОГО доказу по справі не подано.

На переконання суду описана бездіяльність органів місцевого самоврядування очевидно є незаконною, недбалою та недопустимою.

З огляду на вказане, а також на факт встановлення руйнування будинку в цілому, позиція Департаменту, яка ґрунтується на відсутності списків особі для відселення по спірному будинку та відсутність в акті обстеження стану такого житлового будинку на необхідність відселення мешканців із квартири АДРЕСА_4 не може бути взята судом до уваги.

Із наданої позивачем довідки КП «Жилсервіс-2» від 30.06.2017 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані ОСОБА_2 , 1962 року народження, донька ОСОБА_7 , 1985 року народження, ОСОБА_4 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження.

Право користування ОСОБА_2 вказаною квартирою станом на 21.05.1993, ані у численних відповідях компетентних органів, що містяться в матеріалах справи, ані відповідачами не заперечується.

Установивши, що право користування зазначеною квартирою виникло у позивача на законних підставах і протилежного відповідачами не доведено, оцінивши втрату позивачем свого права на користування житлом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку щодо наявності передбачених законом підстав для надання позивачу іншого постійного благоустроєного житла.

Свій обов`язок по наданні житла позивачу компетентні органи визнавали, що підтверджується фактом надання житла, яке в подальшому було повернуто. При цьому таке повернення не береться судом до уваги, адже відповідних рішень відповідачами не надано, підстав повернення не вказано.

Відтак позивачка може претендувати на окрему квартиру в межах м. Дніпра, яка має складатися з того ж числа кімнат та бути не меншої площі, що й квартира АДРЕСА_1 , однак у межах норми жилої площі.

Щодо зобов`язання надати квартиру ОСОБА_3 та її дітям ОСОБА_4 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження, враховуючи принцип диспозитивності, відсутність факту звернення до суду ОСОБА_3 із вимогами про захист своїх та дітей житлових прав, неможливість у такому випадку вирішувати питання про права останньої, в цій частині позов не може бути задоволеним.

Судом враховується, що в ухвалі суду від 07.06.2019 позивачу роз`яснювались процесуальні норми та надавалась можливість визначити співвідповідача, проте останній на вказане не відреагував.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 є її дочкою, позивачкою долучено до справи копію паспорта останньою та копії свідоцтв про народження її дітей. Відтак ОСОБА_3 не могло бути не відомо про позов ОСОБА_2 .

Крім того місце проживання у квартирі зареєстровано також ОСОБА_4 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження. Враховуючи, що будинок був визнаним аварійним у 1993 році та фактично всіх осіб із нього відселено задовго до 2010 року, реєстрація місця проживання у аварійному та ймовірно зруйнованому будинку свідчить про зловживання правами з метою отримання в подальшому квартири більшої площі.

Враховуючи наведене позов ОСОБА_2 підлягає задоволенні в частині зобов`язання відповідачів забезпечити її житлом. Такий спосіб захисту суд вважає належним і таким, що здатен відновити права позивачки на житло.

Визнання бездіяльності відповідачів щодо ненадання житла протиправною не буде мати жодних наслідків для позивача, зокрема не зможе відновити права останньої, тому така вимога не може бути задоволена.

В частині забезпечення житлом інших осіб позов задоволений бути не може.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 задовільнити частково.

Зобов`язати Департамент Житлового господарства Дніпровської міської ради та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надання ОСОБА_2 благоустроєне жиле приміщення у межах норм жилої площі у вигляді квартири, яка має складатися з того ж числа кімнат та бути не меншої площі, що й квартира АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути із Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

Стягнути із Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І.Цитульський