Провадження № 2/947/760/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області про зобов`язання повернути майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 21.08.2020 року звернувся ОСОБА_1 з позовом про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області повернути 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері позивача - ОСОБА_2 в якості спадщини залишились 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , яки фактично були прийняті позивачем як спадкоємцем який за власний рахунок та власними силами побудував зазначену частину будинковолодіння. Однак у зазначеної частині будинковолодіння незаконно перебуває інша особа без правових підстав, так як їй належить нерухоме майно за іншою адресою, а тому позивач вважає щодо за рішенням суду про зобов`язання здійснити певні дії відповідач буде вимушений здійснити необхідні дії щодо повернення зазначеного майна позивачу.

Від представника ГУНП в Одеській області надано письмовий відзив в якому заперечується правова можливість у відповідача здійснити повернення нерухомого майна яке не належить Національної поліції а ні на праві власності а ні на праві користування , та яке є предметом чисельних звернень позивача у рамках кримінального та цивільного провадження.

Як встановлено у судовому засіданні 27 березня 1992 року мати позивача ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбала у виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси 6/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/3828/15 від 29.04.2015 року , яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.08.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у позовних вимогах про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 на 6/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 а також у виселенні із зазначеної частини домоволодіння ОСОБА_4 .

Під час розгляду даної справи судом були встановлені певні обставини, яки у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу Україні. А саме:

Зазначені 6/25 частин домоволодіння станом на момент розгляду судом даної справи належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2001 року та мирової угоди, визнаної ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2006 року, на праві власності відповідачці ОСОБА_4 , яка є донькою позивача ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_2 .

Правоустановчі документи ОСОБА_4 на 6/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 є чинними, не визнані недійсними та не скасовані у судовому порядку.

Згідно листа КП «ОМБТІ та РОН» від 19 березня 2012 року, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 12/75 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2001 року, а також 6/75 частин домоволодіння на підставі мирової угоди, визнаної ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2006 року (справа № 2-867/06).

Раніше вищевказані 6/25 домоволодіння АДРЕСА_1 були зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 1992 року.

Згідно відповіді КП «ОМБТІ та РОН» від 20 березня 2012 року, станом на 16 березня 2012 року за ОСОБА_2 нерухоме майно не зареєстроване .

Той факт, що спірні 6/25 частин домоволодіння АДРЕСА_2 6/25 частин домоволодіння №34 є одним об`єктом нерухомого майна встановлений також судовими рішеннями, що набрали законної сили, тому він має для суду преюдиційне значення та не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Вищевказане спадкове майно у вигляді 6/25 частин домоволодіння було предметом численних судових спорів між сторонами у справі, однак адреса будинку вказувалася за різними номерами: 34, 34-34а. 34/1.

Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2005 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та встановлено, що предметом спору є один і той же будинок, який у позовній заяві зазначений за №34/1, а в свідоцтві на спадщину за №34-34а.

Вказане рішення було залишено без змін ухвалами апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2007 року (а.с. 52), від 22 лютого 2006 року (а.с. 54) та Ухвалою Верховного суду України від 12 травня 2006 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2004 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними було відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2008 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними було відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2010 року було закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2011 року ухвала суду першої інстанції від 01 жовтня 2010 року залишена без змін.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що не вбачається підстав для закриття провадження у справі на підставі ч. 1 п. 2 ст. 205 ЦПК України, оскільки даний позов пред`явлено з інших підстав, в тому числі із посиланням на порушення за заявою ОСОБА_1 кримінального провадження № 0000332 від 16 січня 2013 року.

Існування вищевказаного кримінального провадження правового значення для вирішення даного пору не має, оскільки не передано до суду, вирок у справі не ухвалено.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

Правовідносини пов`язані із захистом прав шляхом зобов`язання здійснити дії по поверненню нерухомого майна врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК).

Згідно вимог ч.1,2 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ч.1 ст. 328 ЦК).

За змістом ч.2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( ч.1 ст. 387 ЦК).

Згідно ст.ст. 1216,1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) яке здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Таким чином у даному судовому провадженні судом встановлено що позивачем не надано до суду доказів яки б підтверджували факт набуття позивачем права власності або право користування 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 . Посилання позивача на факт того що саме він збудував зазначене майно та фактично вступив у спадщину після смерті матері а тому набув відповідне право не доведені у судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог ї на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому обов`язок доведеності обставин на які посилається позивач саме позивачем передбачена ч.1 ст. 81 ЦПК, а частиною шостою зазначеної статті визначено не можливість ґрунтування доказування на припущеннях.

Також у судовому засіданні не обґрунтоване подання відповідного позову саме до ГУНП в Одеській області який не є власником або користувачем спірного майна а тому не має повноважень щодо розпорядження зазначеним майном.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області щодо зобов`язання повернути 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 є необґрунтованими та недоведеними а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ; зазначене місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління національної поліції в Одеській області ( , місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12 ) про зобов`язання повернути 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08.02.2021 року .

Суддя Луняченко В. О.