Справа № 740/756/20
Провадження № 2/740/74/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря - Філоненко О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Вовк Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ніжина справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який в судовому засіданні уточнив, та просив відшкодувати упущену вигоду та моральну шкоду в результаті факту самовільного зайняття та користування земельною ділянкою без укладення договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником земельної ділянки загальною площею 2,5396 га кадастровий номер :03:001:0827 для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Вказану земельну ділянку він успадкував після смерті ОСОБА_3 отримавши 11.06.2019 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом та 11.06.2019 року здійснивши реєстрацію права власності на своє ім`я. Відповідач самовільно зайняв належну йому земельну ділянку та став використовувати без його дозволу та без укладення з ним договору оренди. Так в 2019 році земельна ділянка використовувалась для вирощування кукурудзи. В результаті неправомірних дій відповідача позивачу завдано майнової шкоди. Майнову шкоду (збитки, упущену вигоду) заподіяну діями ТОВ «НІЖИН АГРО» позивач оцінює в 53000 гривень. Сам факт заволодіння відповідачем земельною ділянкою спричинило йому моральну шкоду яку він оцінює в 53000 гривень.

У відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «НІЖИН АГРО» заперечив заявлені вимоги з огляду на те, що межові знаки земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0827 на місцевості не встановлювалися. Зі складеного акту ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.11.2019 року не вбачається, що земельна ділянка позивача обробляється відповідачем. Протокол про адмінправопорушення відносно керівника не складався, до адміністративної відповідальності ніхто з посадових осіб відповідача не притягувався, приписи щодо звільнення земельної ділянки не виносилися, розрахунок розміру завданої шкоди не проводився. Відповідач не користувався земельною ділянкою ОСОБА_1 ні в 2019 році, як не користується й на даний час. Отже твердження позивача про самовільне зайняття його земельної ділянки, є безпідставним та недоведеним. З огляду на це підстави для відшкодування збитків (упущеної вигоди), моральної шкоди, витребування земельної ділянки, відсутні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, пояснивши, що успадкував земельну ділянку площею 2,5396 га кадастровий номер :03:001:0827 для ведення особистого селянського господарства розташовану на території Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області після смерті ОСОБА_3 , яка померла в 2011 році. Свої спадкові права на землю він оформив лише в 2019 році. Як він дізнався ТОВ «НІЖИН АГРО» незаконно використовувало вказану земельну ділянку іще з 2008 року, не маючи дозволу власників та не укладаючи з ними договори оренди й він хотів щоб відповідач заплатив йому кошти за користування землею з 2008 року по 4427 гривень за рік, але цього не відбулось. ТОВ «НІЖИН АГРО» зверталось до нього з пропозицією укласти договір оренди, але він ніяк не відреагував. ТОВ «НІЖИН АГРО» в 2019 році зібрало урожай з належної йому земельної ділянки і більше її не обробляло. Земельна ділянка йому повернута, а тому він не підтримує заявлену вимогу про повернення земельної ділянки. Просить суд стягнути з відповідача на його корись 53000 гривень упущеної вигоди та 53000 моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача адвокат Вовк Н.А. в судовому засіданні заперечила заявлені вимоги пояснивши, що ТОВ «НІЖИН АГРО» є суміжним землекористувачем по відношенню до земельної ділянки позивача. ТОВ «НІЖИН АГРО» зверталось до власників земельної ділянки з пропозицією укласти договір оренди, зокрема до позивача, але ніякої відповіді не отримало, а тому вказану земельну ділянку не використовувало. Позивач не виділяв свою земельну ділянку на місцевості і сам не знає де вона знаходиться. Складений акт перевірки не встановлює вину відповідача в самовільному захопленні земельної ділянки належної позивачу відповідачем.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що позивач по справі є його сином і йому відомо, що відповідач вчинив самозахват земельної ділянки позивача і не хоче цього визнавати, незаконно використовували земельну ділянку і не хоче за це платити. Є акт, що підтверджує це, який відповідачем не оскаржувався. Щодо виділення земельної ділянки на місцевості, то дана земельна ділянка має кадастровий номер і цього досить.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо від людей, що земля позивача оброблялась і він вважає, що відповідачем, бо інший туди не приїде орати. Про це він писав пояснення в листопаді 2019 року до Держгеокадастру, але вони не були враховані. В нього особисто там земельної ділянки не має.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що поле вцілому оброблялось ТОВ «НІЖИН АГРО». В цьому році земельна ділянка позивача не оброблялась. Виділення в натурі на місцевості земельної ділянки позивача не було. Він це знає, так як здає в оренду належну йому земельну ділянку ТОВ «НІЖИН АГРО», за що отримує орендну плату.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.ст. 125, 126 ЗУ України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за заповітом (копії на а.с. 11-12) ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,5396 га кадастровий номер :03:001:0827 для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 157 ЗК України передбачає, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що з 2008 року відповідач використовує земельну ділянку, на яку він набув право власності в 2019 році, без будь-якої правової підстави, не сплачуючи орендної плати.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивач посилався на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою від 05.11.2019 року за № 573-ДК/579/АП/02/01-19 складений заступником начальника управління - начальником відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - старшим державним інспектором Довгорук О.О. (копія на а.с. 17-18) та пояснення свідків (копії на а.с. 21-22)

Проте до даних документів суд ставиться критично, адже акт складений на місцевості підтверджує лише наявність рештків кукурудзи на ділянці кадастровий номер :03:001:0827. З письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вбачається, що земельна ділянка належна ОСОБА_1 в 2019 році використовувалась для вирощування кукурудзи ТОВ «НІЖИН АГРО», проте допитані під час судового засідання вказані свідки пояснили, що не знають де саме на місцевості розташована земельна ділянка позивача.

Отже вказаний акт та пояснення свідків не підтверджують факту саме неправомірного використання (самовільного зайняття) земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу, відповідачем і яка є предметом спору у даній справі.

Крім того з листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.01.2020 року (копія на а.с. 29) підтверджується, що уповноважені особи ТОВ «НІЖИН АГРО» за результатами перевірки (акт від 05.11.2019 року) до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону земель не притягувались.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що акт та пояснення свідків не є належними і допустимими доказами неправомірного використання спірної земельної ділянки в розумінні ст.81 ЦПК України.

Згідно з пунктом 12 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК України, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зазначено, що «тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача».

Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Неодержаний доход - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду з цією позовною заявою ОСОБА_1 не звертався до відповідних органів з заявою про визначення розміру збитків самовільним зайняттям належної йому земельної ділянки відповідачем ТОВ «НІЖИН АГРО», що не заперечується позивачем та висновків щодо розміру неодержаного доходу (упущеної вигоди) за результатами роботи відповідної комісії, про що відображено в акті цієї комісії, суду не надав.

Позивач обмежився складенням власного розрахунку упущеної вигоди, що міститься на а.с. 6, який не може бути належним доказом обгрунтування позовних вимог, у частині розміру неодержаного доходу (упущеної вигоди), як визначеного не у передбачений законом спосіб.

Отже підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 53000 гривень в результаті факту самовільного зайняття та користування земельною ділянкою площею 2,5396 га кадастровий номер :03:001:0827 для ведення особистого селянського господарства розташованою на території Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області без укладення договору оренди землі, відповідачем ТОВ «НІЖИН АГРО», відсутні.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 53000 гривень, то суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, оскільки зазначена вимога є похідною від вимоги про стягнення упущеної вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено, судові витрати відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст.ст. 125, 126, 152, 157 ЗК України, ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО» про відшкодування майнової та моральної шкоди в результаті факту самовільного зайняття та користування належною йому земельною ділянкою площею 2,5396 га кадастровий номер :03:001:0827 для ведення особистого селянського господарства розташованою на території Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області без укладення договору оренди землі, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя В.Г. Пантелієнко

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2021 року.