Справа № 369/8860/20
Провадження №4-с/369/50/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С..

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про визнання неправомірними дії приватного виконавця та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У липня 2020 року скаржник звернувся до суду із даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01.03.2011 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №2-649/11 стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості по кредитному договору №014/9408/74/58431 від 27.07.2007 року в розмірі 2 733 739,65 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,80 грн. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №2-649/11 від 08.06.2011 року.

Відповідно до відомостей з реєстру автоматизованої системи виконавчого провадження, 17.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було відкрито виконавче провадження №57934824 з виконання виконавчого листа №2-649/11 від 08.06.2011 року.

17.07.2020 року заявнику з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що приватним виконавцем Телявським А.М. накладено арешт на майно скаржника на підставі постанови про арешт майна боржника від 18.06.2019 року, серія та номер 59372079. Як вбачається з відомостей з реєстру автоматизованої системи виконавчого провадження, арешт накладено в рамках виконавчого провадження №59372079, а саме накладено арешт на все майно, в межах суми 273555,96 грн., яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , що становить 10% від суми стягнення за виконавчим листом №2-649/11 від 08.06.2011 року.

Аналізуючи зазначені факти, скаржник дійшов висновку, що в ході виконавчого провадження №57934824 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. була винесена постанова про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. основної винагороди у розмірі 273 555,96 грн.

Разом з цим, скаржник зазначає, що 15.08.2019 року між ним та стягувачем, ОСОБА_3 , був укладений договір про припинення зобов`язання шляхом прощення боргу, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №014/9408/74/58431 від 27.07.2007 року у загальному розмірі 3 155 344,90 грн. було прощено. А ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2019 року виконавчий лист №2-649/11 від 08.06.2011 року був визнаний таким, що не підлягає до виконання.

У зв`язку з чим, приватним виконавцем Говоровим П.В. дії по виконанню виконавчого листа не проводились, заборгованість стягнена не була, а сам виконавчий лист фактично не виконувався. Виходячи з того, що стягнення основної винагороди виконавця не є безумовним, а здійснюється лише за умови фактичного виконання виконавчого документа та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, вважає, що дії приватного виконавця щодо винесення постанови про стягнення основної винагороди є неправомірними.

Просив суд поновити йому строк на подачу скарги, визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. у виконавчому провадженні №5793824 із стягнення основної винагороди виконавця та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. винесену у виконавчому провадженні №5793824 про стягнення основної винагороди виконавця.

Скаржник в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не направив.

Заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву у якій просив провадження у справі закрити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, врахувавши заяву приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. вважає, що провадження у справі підлягає до закриття, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, в порядку цивільного судочинства може бути оскаржено рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства.

Проте із матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із скаргою в порядку ст.447 ЦПК України щодо оскарження визнання дій приватного виконавця неправомірними, скасування постанови про стягнення основної винагороди.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних та приватних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою, а саме - частиною другою статті 74 Закону України закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

В своїй скарзі ОСОБА_1 просить визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. та скасувати постанову про стягнення основної винагороди, тобто вимоги скарги ґрунтуються на протиправності дій приватного виконавця як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення стосовно виконання рішення, у зв`язку з чим у поданій скарзі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного виконавця, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Зважаючи на зазначене, звернення скаржника до суду з вказаними вимогами не є підставою для розгляду спору в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 фактично звернувся за захистом прав, порушених суб`єктом владних повноважень, що виникли із адміністративних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та підвідомчий адміністративному суду, у зв`язку з чим не може розглядатись в порядку цивільного судочинства, а може бути оскаржено шляхом подання відповідного адміністративного позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.255,447 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про визнання неправомірними дії приватного виконавця та скасування постанови - закрити, у зв`язку з тим, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційної інстанції в 15-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дубас Т.В.