КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 361/5910/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/52/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.

при секретарі: Перебитюку А.М.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області ухвалене 4 березня 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Ковальчук Л.М., повний текст судового рішення складено 6 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Києво- Святошинського районного суду Київської області позовом до ОСОБА_4 в якому просив стягнути з відповідача на його користь: завдану його майну матеріальну шкоду у розмірі 221443 грн 71 к.; витрати, пов`язані з оплатою послуг за проведення оцінки вартості збитку в сумі 1500 грн; моральну шкоду в розмірі 5000 грн та судові витрати у розмірі 3991 грн 45 к.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 7 листопада 2016 року на автодорозі Київ-Чоп сталась ДТП за участю автомобіля «Toyota Prado» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Audi Q7», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого відбулось зіткнення з іншим автомобілем «Рено Експресс», д/н НОМЕР_3 , всі автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 листопада 2017 року по справі № 369/10586/16-п, яка залишена без змін згідно постанови апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2018 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП по факту ДТП 7 листопада 2016 року.

Згідно Звіту від 18листопада 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota Prado» д/н д/н НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП складає 221443грн 71 к.

Тому, враховуючи вищевикладене позивач звертнувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 4 березня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , матеріальну шкоду розмірі 121443 грн 71 к., витрати на проведення оцінки у розмірі 1500 грн, 2500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 2196 грн 60 к.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства.

Вказує, що на момент звернення із даними позовом до суду автомобіль «ToyotaPrado» д/н НОМЕР_1 не належав позивачу. Судом задовольняючи позовні вимоги не прийнято до уваги думку відповідача щодо визначення розрахунку заподіяної шкоди. Крім того, вказує, що розмір шкоди є завищеним.

Від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 4 березня 2020 року без змін.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 , станом на час ДТП був власником автомобіля «Toyota Prado» д/н НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 209, том 1).

7 листопада 2016 року на автодорозі Київ-Чоп сталась ДТП за участю автомобіля «ToyotaPrado» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Audi Q7», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого відбулось зіткнення з іншим автомобілем «Рено Експресс», д/н НОМЕР_3 , всі автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 листопада 2017 року по справі № 369/10586/16-п, яка залишена без змін згідно постанови апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2018 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП по факту ДТП 7 листопада 2016 року.

Згідно Звіту від 18листопада 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota Prado» д/н д/н НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП складає 221443грн 71 к.

Позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 58 від 18.11.2016 року за проведення оцінки сплачено 1500грн.

Згідно Полісу № АЕ 7785586, який діяв на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність Відповідача та автомобіль марки «Audi Q7», д/н НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» (а.с. 137 том 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами статті 22 ЦК України про те, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; ч. 1 ст.1166 ЦК України якою визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч. 2 ст. 1187 ЦК України про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановивши, що ДТП сталась саме з вини відповідача, враховуючи, що ПрАТ «Київський страховий дім», несе відповідальність перед позивачем в межах встановленого в розмірі 100000 грн. ліміту відповідальності за договором страхування, а також того, що розмір матеріального збитку, перевищує вказаний ліміт на 121443 грн 71 к., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу як потерпілому суму коштів на відновлення транспортного засобу у розмірі 121443 грн 71 к. та 1500 грн сума оплати за проведення оцінки розміру збитку у розмірі 1500 грн, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права.

Стягуючи моральну шкоду, суд першої інстанції також вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 23 ЦК України якою передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; ч. 1 ст. 1167 ЦК України про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Встановивши, що ДТП сталось з вини відповідача та його протиправну поведінку, що призвело до душевних страждань позивача, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що про стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 грн.

Доводи скаржника про те, що на момент звернення із даними позовом до суду автомобіль «ToyotaPrado» д/н НОМЕР_1 не належав позивачу, апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки згідно наявних в матеріалах справи доказах станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем вказаний автомобіль належав позивачу, доказів, які б спростовували дану обставину суду не надано.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом задовольняючи позовні вимоги не прийнято до уваги думку відповідача щодо визначення розрахунку заподіяної шкоди апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції стороною відповідача не заявлялось клопотання щодо проведення відповідного експертного дослідження.

Інші доводи апеляційної інстанції не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування, а відтак відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 4 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 3 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:

Судді: