справа № 759/9901/19 головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/2571/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни, третя особа - Обслуговуючий кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева», про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО ГТУЮ у м. Києві Халявки Наталії Миколаївни, яка діяла як державний реєстратор, про державну реєстрації прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 23728796 від 30 листопада 2007 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; визнати недійсним договір дарування гаражу від 05 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Наталією Миколаївною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був членом Обслуговуючого кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» з 1976 року по квітень 2018 року, на території якого знаходився гараж № НОМЕР_1 , ряд 8, загальною площею 36,6 кв.м. Однак, у липні 2018 року після сварки біля гаража з приводу вчинення позивачу перешкод у користуванні гаражем та не допуску до нього, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , остання надала позивачу договір дарування гаражу від 05 грудня 2017 року та повідомила, що власником гаража є її племінник ОСОБА_2 . Вищезазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Халявкою Н.М. Позивач зазначає, що під час підписання договору він його не прочитав, оскільки був впевнений, що підписує дозвіл на ремонт автомобіля відповідача ОСОБА_2 у спірному гаражі. Внаслідок цього позивач не усвідомлював, який договір підписує та його дії були направлені на настання інших правових наслідків, а саме надання дозволу на ремонт автомобіля відповідача. З тексту оспорюваного договору дарування гаражу від 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 дізнався про реєстрацію за ним права власності на вищевказаний гараж. Позивач вказує, що він не приватизовував гараж, не реєстрував за собою право власності на нього, не отримував та не подавав до кооперативу жодних документів для приватизації гаражу. Позивач також не звертався до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ІНЕО Плюс» про надання висновку про вартість майна-гаражного боксу, внаслідок чого вказаний договір дарування був підписаний позивачем під впливом омани зі сторони відповідача та помилково.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Судом вирішено питання здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, чим змінено порядок розгляду справи з загального на спрощений та відмовлено у задоволенні позову із застосуванням строку позовної давності. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи щодо початку перебігу строку позовної давності, який починається з моменту коли особа дізналася або могла дізнатися, що її право було порушено. Позивач зазначає, що строк позовної давності він не пропускав. Позивачем були подані клопотання про витребування у нотаріуса оригіналу та належним чином завіреної копії реєстраційної справи, а у ОСОБА_2 оригінал договору дарування. Вказані клопотання були задоволені судом, проте, виконані не були.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав пропуску строку позовної давності. Відповідач зазначив, що до вимог про розірвання договорів застосовується строк позовної давності в один рік. Позивач був обізнаний про договір ще з моменту його підписання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 30 листопада 2017 року за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на гараж номер НОМЕР_1 , ряд 8, який знаходиться в обслуговуючому кооперативі по будівництву на експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» (Святошинський район, адреса: ГК: м. Київ, вул. Симиренка, 16а ).

05 грудня 2017 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М., зареєстрованого у реєстрі № 6196 ОСОБА_1 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, безоплатно передав у власність (подарував), а обдарований ОСОБА_2 прийняв у дар належний дарувальнику на праві приватної власності гараж номер НОМЕР_1 , ряд 8, який знаходиться в обслуговуючому кооперативі по будівництву на експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» (Святошинський район, адреса: ГК: м. Київ, вул. Симиренка, 16а (а.с.11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 є власником гаража за вищезазначеною адресою (а.с.12).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню з підстав спливу однорічного строку позовної давності.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Оскаржуючи рішення державного реєстратора, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 листопада 2017 року з порушенням закону та на підставі підроблених документів, яких, як стверджує позивач, він не подавав державному реєстратору, що не породжує жодних правових наслідків.

Відповідно до вимог ст. 2, 4, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент вчинення реєстраційних дій) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягає право власності. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, ОСОБА_1 не довів тих обставин, що така реєстрація була проведена без його відома та участі та на підставі підроблених документів, будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надав.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач не зазначив на захист яких саме прав, свобод чи інтересів направлена його вимога про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса про реєстрацію права власності на гараж за ним.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначене рішення нотаріуса ніяким чином прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 не порушує, більш того встановлює набуте у встановленому порядку право власності позивача.

Отже, підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається також через відсутність порушень прав позивача.

У позовній заяві ОСОБА_1 також просив визнати недійсним договір дарування гаражу, укладений між ним та ОСОБА_2 з підстав вчинення зазначеного правочину під впливом обману та помилки. Позивач зазначає, що під час підписання договору він його не прочитав, оскільки був впевнений, що підписує дозвіл на ремонт автомобіля відповідача у спірному гаражі. Дії позивача були направлені на надання дозволу на ремонт автомобіля.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено судам, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі, пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення чи факт обману.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 чи статті 230 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

У той же час, позивачем не доведено, що правочин було укладено під впливом помилки чи обману. У пункті 16 договору дарування зазначено, що дарувальник розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки. Підписуючи вказаний договір ОСОБА_1 погодився з його змістом та умовами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем пропущено річний строк позовної давності. При цьому, суд послався на п. 5 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

В той же час, предметом даного позову є визнання договору дарування недійсним, а не його розірвання. Дані поняття не є тотожними, оскільки підстави для визнання недійсними правочинів та розірвання договору є абсолютно різними. Позовна давність щодо вимог про визнання договору дарування недійсним встановлена тривалістю у три роки. Відтак, позивач не пропустив строк позовної давності.

При цьому, суд не звернув увагу на те, що позовні вимоги по суті є недоведеними, що є самостійною підставою для відмови у позові, жодних доказів на підтвердження обставин, з якими позивач пов`язує свої вимоги, останній суду не надав.

Третя особа у справі Обслуговуючий кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» в особі його голови Шевченка Л.О. в суді апеляційної інстанції вказав, що саме позивач приходив до нього для з`ясування питань приватизації та дарування його гаража. При цьому, позивач отримав у нього необхідні довідки для оформлення права власності на гараж.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що ним були подані клопотання про витребування у нотаріуса оригіналу та належним чином завіреної копії реєстраційної справи, а у ОСОБА_2 оригінал договору дарування. Вказані клопотання були задоволені судом, проте, виконані не були.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що клопотання позивача було задоволено судом, однак, не було виконане через відсутність у нотаріуса витребуваних судом документів (а.с.29).

При цьому, нотаріус відмовляючи в наданні документів, вказав, що оригінали, які вимагає суд, передані до відповідного суб`єкта державної реєстрації прав, який забезпечує їх зберігання.

Не дивлячись на зазначені обставини, представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції повторно подав клопотання аналогічного змісту про витребування документів у нотаріуса.

У задоволенні клопотання, що вже було вирішено судом, було відмовлено. Інших клопотань щодо витребування доказів позивач та його представник не подавали.

За таких обставин, висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову через пропуск позивачем строку позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються ні на наявних у справі доказах, ні на нормах чинного законодавства, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду та ухвлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни, третя особа - Обслуговуючий кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева», про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.