Єдиний унікальний номер 227/2755/20
Номер провадження 22-ц/804/2630/21
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу що виникла із трудових правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СКФ Україна» про поновлення на роботі, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2021 року (головуючий у суді 1 інстанції Хандурін В.В.),

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «СКФ Україна» - Товариства про визнання звільнення незаконним та скасування наказу № 234к від 15 червня 2020року про звільнення, поновлення на роботі інженера з продажу та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 15 червня 2021року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Товариство не дотрималось порядку вивільнення працівника у зв`язку із тим що не відбулось змін в організації виробництва, що потребували скорочення посади, яку займав позивач та уповноважений орган Підприємства не запропонував працівникові іншу роботу інженера з продажу на цьому ж Підприємстві чи іншу роботу; та відповідач при звільненні позивача з посади інженера з продажу не врахував його переважного права на залишення на роботі.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідач своєчасно поінформував ОСОБА_1 про наступне звільнення та фактично погодився із позицією відповідача про те, що у ОСОБА_1 відсутнє переважне право на залишення на роботі інженера з продажу систем змащення, оскільки така посада в Товаристві була тільки одна.

Рішенням суду встановлено, що Підприємство не мало можливості запропонувати позивачу для подальшого працевлаштування вакантні посади відповідно до спеціальності і кваліфікації позивача по причині їх відсутності, при цьому виходив з того, що останній відмовився від прийняття участі у конкурсі на заміщення посади до працевлаштування на яку були інші вимоги;

суд першої інстанції вважав що роботодавцем дотримано всіх вимог чинного законодавства при звільненні працівника з Товариства.

В апеляційному порядку судове рішення оскаржив позивач, в апеляційній скарзі представник якого виклав вимогу про скасування рішення суду та задоволення позову. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що висновки суду про відсутність порушення працедавцем порядку вивільнення працівника ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників не відповідають дійсним обставинам у справі, оскільки на час персонального попередження про наступне вивільнення суд не врахував, що Товариство взагалі не пропонувало жодних посад, які були вакантними.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника також полягало в тому, що суд роблячи висновки про відсутність переважного права на залишення на посаді інженера послався на обставини, які жодним чином не перевірялись і не підтверджені належним чином; навпаки заявник стверджував про те, що він працював інженером з 2013 року, підвищував свою професійну майстерність, на час звільнення мав тривалий безперервний стаж більший ніж в інших інженерів з продажу, та мав двох неповнолітніх дітей на утриманні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначала, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно відзиву, скорочення чисельності працівників було зумовлене економічними показниками - та відбулось. Також представник Товариства стверджувала, що на час звільнення не було правових підстав для вирішення питання про переважене право працівника на залишення на роботі, оскільки посада яку займав працівник була тільки одна. Та наявні документальні докази з приводу того, що на Товаристві на час звільнення була лише одна посада інженера з постачання до зайняття якої мались вимоги яким позивач займаючи посаду інженера з продажу систем змащення не відповідав і останній відмовився брати участь у конкурсі на зайняття цієї вакантної посади.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення позивача та його представника, також пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_1 10 січня 2018 року прийняти в управління продажу індустріального маркетингу на посаду інженера з продажу Товариства та звільнений 15 червня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України /а.с.14-18, наказ про припинення трудового договору №234-к від 15 червня 2020 року а.с.13, 69, 80/.

В Наказі про прийом на роботу від 09 січня 2018року також йдеться про прийняття ОСОБА_1 як спеціаліста на посаду інженера з продажу та вказано що «по контракту» /а.с.137/.

24 липня 2019року Товариство та ОСОБА_1 уклали трудовий контракт за яким роботодавець найняв працівника на посаду інженера з продажу (системи змащення) та останній зобов`язався виконувати посадові обов`язки інженера з продажу (системи змащення) /а.с.132-136/; посадова інструкція Інженера з продажу (системи змащення) від 15 січня 2018року № 9920-670-18 доведена до відома працівника ОСОБА_1 під особистий підпис 24 липня 2019року /а.с.139-141/.

Наказом Товариства № 108 від 24 березня 2020року у зв`язку зі спадом потреб автомобільного ринку до 40% та зниженням плану виробництва вирішено провести оптимізацію чисельності у межах 20% працівників підприємств шляхом зокрема скорочення працівників підприємства (у межах 4% загальної чисельності працівників) /а.с.47/.

В наказі Товариства № 88 від 10 березня 2020 року у зв`язку із глобальним скороченням об`ємів бізнесу по системам змащення вирішено внести зміни до штатного розпису та скоротити з 15 червня 2020року посаду інженера з продажу (системи змащення) відділу по роботі зі стратегічними партнерами управління продажу індустріального маркетингу /а.с.55, 93/.

Матеріали справи містять Повідомлення про звільнення за п.1ст.40 КЗпП України, яким у зв`язку із зменшенням штату та чисельності працівників попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення з 15 червня 2020року /а.с.59/ в Акті про відмову від підпису на підтвердження отримання повідомлення про звільнення за п.1ст.40 КЗпП України зазначено що комісією із трьох працівників Товариства ОСОБА_1 вручено Повідомлення про звільнення та останній в присутності членів комісії відмовився підписувати Повідомлення /а.с.60/.

Відповідно до подання Товариства від 03 червня 2020 року посада ОСОБА_1 підлягає скороченню та останній не є членом профспілкової організації /а.с.58, 82/.

В листі Товариства від 03 червня 2020року отриманому ОСОБА_1 особисто під розпис, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, працівнику повідомлялось про можливість участі у конкурсі на заміщення посади Інженера з постачання ВМТЗ (м. Луцьк) із зазначенням вимог до кандидата /а.с.61-68/.

З штатного розпису Товариства затвердженого наказом № 76 від 28 лютого 2020року /а.с.53-54/ та штатного розпису Товариства чинного станом на 13 березня 2020року /а.с.98-105/ вбачається що у відділі по роботі із стратегічними партнерами станом на 28 лютого 2020року малась одна штатна одиниця інженера з продажу (системи змащення).

З штатного розпису Товариства станом на 15 червня 2020року вбачається що у відділі по роботі із стратегічними партнерами вже була відсутня штатна одиниця інженера з продажу (системи змащення) /а.с.85-92, 166-180/.

В штатному розписі Товариства чинного станом на 21 вересня 2020року, підтверджено інформацію про відсутність у відділі по роботі із стратегічними партнерами штатної одиниці інженера з продажу (системи змащення) /а.с.160/.

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.21-23/.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивачем не підтверджено порушення його прав, оскільки наявні докази вказують на те, що роботодавцем виконані вимоги законодавства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції в частині вимог що стали предметом оскарження повно з`ясував обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції з`ясував, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стало скорочення чисельності і штату працівників Товариства.

З урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаної норми права в судовому засіданні підтверджено документальними письмовими доказами фактичне скорочення працівників Товариства у межах 4% загальної чисельності, в тому числі посади інженера з продажу (системи змащення) у зв`язку зі спадом потреб автомобільного ринку до 40%, зниженням плану виробництва і глобальним скороченням об`ємів бізнесу по системам змащення.

Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 492 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

За конкретних обставин цієї справи позивачем не підтверджено порушення його права, оскільки сукупністю наданих Товариством доказів підтверджено що на Товаристві на момент попередження були відсутні посади, згідно спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 та останньому запропоновано прийняти участь у конкурсі на заміщення посади інженера з постачання, яка не була тотожною з посадою яку займав працівник, та вимоги до цієї посади було запропоновано в листі отриманому працівником, однак позивач відмовився від участі в заміщені вакантної посади на умовах конкурсу.

Також позивач не довів що письмові докази, штатні розписи, надані позивачем є недостовірними чи одержаними з порушенням порядку, встановленого законом чи у своїй сукупності не давали змоги суду дійти висновку про наявність таких обставин.

За результатами перевірки обставин встановлених судом першої інстанції в цій частині встановлено, що Товариством повною мірою дотримано порядку при звільненні працівника у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників щодо обов`язку працедавця запропонувати працівникові іншу роботу.

Обов`язок роботодавця щодо працевлаштування працівника який підлягає скороченню не є абсолютним та він може підлягати законним обмеженням, таким які передбачені щодо освіти, кваліфікації та відповідного фахового рівня і досвіду роботи.

З урахуванням наведеного довід скарги про те, що вимога запропонувати працівнику роботу чи посаду, яку він не може обіймати, не витікає із трудового законодавства та не свідчить про порушення прав позивача та не є правовою підставою для задоволення позову.

Беззаперечною є та обставина що Товариство також дотрималося вимог законодавства щодо строків попередження працівника про наступне вивільнення, ніщо не вказує на те, що наступні після попередження дії адміністрації Товариства призвели до працевлаштування інших працівників на посаду, яку міг зайняти ОСОБА_1 та попередження останнього про скорочення ґрунтуються на чинному законодавстві і не призвело до порушення прав позивача.

Що стосується доводу апеляційної скарги про переважне право позивача залишитися на роботі, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовляючи в позові в частині цих вимог врахував положення статті 42 КЗпП України, які свідчать про те, що позивач не мав переважного права на залишення на роботі та останній не підтвердив що наявні будь-які обставини які мають правове значення і не були враховані роботодавцем, який обґрунтовано виходив із того, що посада, яку займав позивач була в Товаристві тільки одна.

При цьому, ключові аргументи ОСОБА_1 з приводу того, що він обіймав посаду інженера з продажу, висунуті заявником в його апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження, оскільки посада інженера з продажу, яку за наказом про прийом на роботу займав позивач з 09 січня 2018року починаючи з 24 липня 2019року на підставі трудового контракту іменувалась саме як інженер з продажу (системи змащення) та регламентувалась Посадовою інструкцією Інженера з продажу (системи змащення) і ОСОБА_1 зобов`язався під розпис виконувати посадові обов`язки саме інженера з продажу (системи змащення).

Отже заявлені обставини не підтверджують доводів працівника, суд оцінив достовірність його тверджень та обґрунтовано вважав їх безпідставними.

Разом з тим, оцінюючи достовірність тверджень позивача викладених в апеляційній скарзі з приводу неправомірного зведення рахунків з боку адміністрації Товариства з працівником, суд апеляційної інстанції надає цьому аспекту надважливе значення, однак виходить із конкретних обставин цієї справи та вважає, що ОСОБА_1 не підтвердив порушення його прав адміністрацією працедавця через особисті причини чи причини, які би мали ознаки дискримінаційного характеру.

У той же час, ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу та його представнику права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав і отриманню доказів, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказує на їх достатність для вирішення питання щодо дотримання Товариством вимог чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1 , інших доказів позивачем не надано.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів щодо обставин, які входять до предмету доказування та заявлені позивачем в обґрунтування своїх вимог.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Та доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави відповідно до статті 375 ЦПК України залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2021 року.

Судді: