Справа № 214/6169/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2021 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

секретаря судового засідання - Гливук М.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/6169/19 за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштою, яка надійшла на адресу суду 15.08.2019 року, просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість у сумі 21 422,75 грн.; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1921 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 12.11.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №GP-7008884, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 13 140,88 грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший український міжнародний банк», та є правонаступником усіх його прав та зобов`язань. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 23.07.2019 складає 21422,75 грн., з яких 7820,87 грн. заборгованість за кредитом, 824,65 грн. заборгованість за процентами, 9397,49 грн.- штрафні санкції, яку представник позивача просив суд стягнути з неї в примусовому порядку.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 05.03.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 56-58). У відзиві вказано, що на момент подання позову виконавчий напис є дійсним та не оспорений, проведені дії щодо стягнення коштів на суму яка не вказана у розрахунку заборгованості, що тягне за собою спробу подвійного стягнення. Відповідачка мала кредитні зобов`язання та у період з 12.12.2014 року по 12.08.2015 року здійснювала регулярну оплату відповідно до договору за вказаний споживчий кредит, у сумах більше за щомісячний платіж та повернула кредит у сумі 9510 грн., що підтверджується чеками та коли бажала здійснити останній платіж не змогла його зробити через ліквідацію кредитора. Їй не було надано можливості закрити кредит достроково, не було повідомлено про закриття рахунків чи стадії ліквідації. Відповідача не було повідомлено про заміну кредитора, жодних листів чи заяв від нового кредитора не надходило. 09.02.2019 року на адресу позивача надійшов лист із постановою про відкриття виконавчого провадження від приватного виконавця Вольф Т.Л. ВП №57880989 від 10.12.2018 року щодо стягнення з неї на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 13876,45 грн. Позивач не визнає заборгованість, оскільки виплатила її у повному обсязі та взагалі сплив строком позовної давності. Останній платіж ОСОБА_1 здійснила 12.08.2015 року стягнення за виконавчим написом було 15.11.2018 року, та не є підставою для переривання с троку позовної давності , а звернення до суду відбулось 15.08.2019 року. Також, 11.02.2019 року відбулось стягнення коштів з пенсії позивачки у сумі 960,66 грн. за даним виконавчим написом. Крім того, надала заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 05.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 35-36).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив розглядати справу за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач та її представник правом присутності не скористувались, у попередніх судових засіданнях заперечували щодо задоволення позовних вимог. Заяв про відкладення розгляду справи не надавали.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення учасників справи та строки розгляду справи передбачені ст. 210 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю сторін за наявними письмовими матеріалами справи.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.11.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № GP-7008884 та договір страхування, шляхом підписання пропозиції укласти договір (оферти).

Як слідує з умов кредитування, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12998,92 грн., строком кредитування 24 місяців, з обов`язком сплати відсотків за користування кредитом 18 %, а також комісії з обслуговування кредиту - 259,98 грн. щомісяця, що підтверджується змістом пропозиції (оферти) підписаної ОСОБА_1 (а.с. 6).

Преамбула оферти визначає, що після прийняття банком цієї пропозиції, вона є невід`ємною складовою частиною Умов кредитування, положення яких складають повний текст кредитного договору (а.с.6).

Пунктом 6.2 Загальних умов кредитування визначено право банку нараховувати штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроче6ної суми, розрахованої на останній день місячного строку (а.с. 7).

АТ «Перший Український міжнародний банк» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс капітал», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 15-23).

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит в обумовленому розмірі, що не заперечувалося сторонами та підтверджується матеріалами справи.

За умовами укладеного договору ОСОБА_1 видано кредит у розмірі 12 998 грн. 92 коп., в тому числі на споживчі цілі 10 483 грн.00 коп., в тому числі оплату Договору страхування 2515,92 грн., зі сплатою 18% річних та строком користування 24 місяці.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

У силу вимог ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Згідно з ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У силу вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, істотними умовами кредитного договору, які регламентовано ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору №GP-7008884 від 12.11.2014 року вбачається, що в ньому визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначені суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Позичальник ОСОБА_1 погодилась на укладення договору саме такого змісту та на запропонованих банком умовах, про що свідчить підписання нею заяви без будь-яких зауважень чи заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала Пропозицію укласти договір (оферта) (а.с. 6), Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (а.с. 7-8), отже слід виходити з того, що сторони - Банк і ОСОБА_1 у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, при укладенні оспорюваного кредитного договору з боку АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» виконано вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Більш того, представник відповідача у заяві про застосування строків позовної давності та відзиві вказувала, що мало місце укладенням кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» 12.11.2014 року.

Враховуючи, що вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди, суд приходить до висновку про дійсність укладення між сторонами кредитного договору із погодженням всіх його істотних умов, з дотриманням вимог законодавства України, у тому числі Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, допускаючи внесення платежів у розмірі меншому ніж визначено графіком платежів (а.с.12), у зв`язку з чим, станом на 23.07.2019 року, у неї сформувалася заборгованість за наданим кредитом у розмірі 21 422 грн. 75 коп., а саме прострочена заборгованість за сумою кредиту 7820,87 грн., прострочена заборгованість за комісією 3379,74 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 824,65 грн. та неустойка за порушення зобов`язань за кредитом 9397, 49 грн. (а.с. 14).

Вимоги банку щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

При цьому, судом встановлено, що в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору № GP- 7008884 від 12.11.2014 року, який підписано сторонами та чинність якого не оскаржується, у зв`язку з чим судом не приймаються доводи щодо недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, у зв`язку із оплатою всіє суми боргу.

Разом з тим, заперечуючи проти позову представник позивача просила застосувати позовну давність та відмовити в позові.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»(див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність(зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Як слідує з умов кредитного договору № GP- 7008884 від 12.11.2014 року, сторони погодили, що позичальниця зобов`язується щомісячно частинами погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені Графіком платежів, шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок банку (п. 5.1.).

Згідно з Графіком платежів, який є частиною кредитного договору № GP- 7008884 від 12.11.2014 року, ОСОБА_1 зобов`язалася щомісячно, 12 числа, вносити в рахунок погашення заборгованості суму платежу у розмірі 908,80 грн., та сплата останнього платежу визначена 12 листопада 2016 року у розмірі 908,56 грн. (а.с. 6).

За повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або процентів та/або комісії у терміни, що передбачені Графіком платежів, позичальниця зобов`язана сплатити штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен випадок прострочення (п. 6.2.) та таке прострочення надає банку право вимагати дострокового погашення заборгованості (п. 8.1.).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідачки повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачкою терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачкою обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідачка мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів і комісії 12 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд першої інстанції.

Позивач звернувся до суду з позовом 15 серпня 19 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо щомісячних платежів по 15 серпня 2016 року включно.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором № GP- 7008884 від 12.11.2014 року за період до 15 серпня 2016 року, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з серпня 2016 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно Графіка платежів, який є частиною кредитного договору № GP- 7008884 від 12.11.2014 року, позичальниця ОСОБА_1 була зобов`язана: 12 серпня 2016 року сплатити в рахунок погашення заборгованості 648,88 грн., із яких 610,71 грн. в рахунок погашення основної суми кредиту, 38,11 грн. відсотки за користування кредитом; 12 вересня 2016 року сплатити в рахунок погашення заборгованості 908,86 грн., із яких 620,02 грн. в рахунок погашення основної суми кредиту, 28,80 грн. відсотки за користування кредитом та 259,98 грн. комісія; 12 жовтня 2016 року сплатити в рахунок погашення заборгованості 908,86 грн., із яких 630,10 грн. в рахунок погашення основної суми кредиту, 18,72 грн. відсотки за користування кредитом та 259,98 грн. комісія; 12 листопада 2016 року сплатити в рахунок погашення заборгованості 908,56 грн., із яких 638,64 грн. в рахунок погашення основної суми кредиту, 9,74 грн. відсотки за користування кредитом та 259,98 грн. комісія.

Виходячи з наведених норм закону та умов договору суд не може прийняти доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності до всієї суми боргу, оскільки умовами кредитного договору передбачено сплату кредиту щомісячними платежами, тому позовна давність починається від кожного щомісячного платежу окремо.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, слід зазначити наступне.

Положення п.п.22,23 ст.1 ЗУ Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Так зі змісту спірного кредитного договору вбачається, що його умовами встановлений обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісію у розмірі 259,98 грн., проте не визначено за надання яких саме послуг банка вона повинна сплачуватись.

Викладене також відповідає висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеному у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15.

Враховуючи наведені норми закону суд приходить до висновку, що в даному випадку комісія не підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з чим в цій частині позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості у межах строку позовної давності, а саме з серпня 2016 р. по момент звернення позивача до суду з позовною заявою - по серпень 2019 року, із врахуванням внесених платежів відповідачем, що становить у загальному розмірі 2854 грн. 76 коп., яка складається з: 2499,67 грн. заборгованості за кредитом, 95,56 грн. заборгованість по процентам та 259,53 грн. неустойка за порушення зобов`язань (із розрахунку 10% від простроченої суми відповідно до розрахунку непогашеної заборгованості зворот а.с. 12 кредит та проценти, без врахування комісії: 64,89+64,89+64,89+63,89+0,97).

Стягнення суми плати, що здійснена за вчинення виконавчого напису не підлягає задоволенню, оскільки не передбачена нормами договору та взагалі не має відношення до вказаного предмету спору.

Відповідачкою ОСОБА_1 не надано доказів погашення заборгованості за щомісячними платежами за період серпень-листопад 2016 року, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку в цій частині.

Враховуючи вище викладене та внесенні відповідачем платежі слід задовольнити позовні вимоги АТ «ПУМБ» частково шляхом стягнення заборгованості за Кредитним договором № GP-7008884 від 12.11.2014 року в загальному розмірі 2854 грн. 76 коп. в межах строків позовної давності.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Доводи представника відповідача про те, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» позбавив відповідача можливості сплачувати платежі за споживчим кредитним договором, оскільки їй не було надано інформації про реквізити правонаступника для здійснення відповідних перерахувань, суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідачем і його представником не заперечується неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, однак зазначається про вину позивача у ненаданні інформації щодо нового кредитора та відповідно його платіжних реквізитів, що позбавило ОСОБА_1 сплати кредит достроково.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Нормами п.1 п.1 ч.1 ст.537 ЦК встановлено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Відповідно до положень ч.2 ст.537 ЦК України нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Таким чином, відповідач не скористалась наданим їй законом правом, встановленим у ст.537 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК» судовий збір пропорційно частині задоволених вимог (13,33 % задоволених вимог) у розмірі 256,07 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»:

- заборгованості за Кредитним договором № GP-7008884 від 12.11.2014 року в загальному розмірі 2854 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 76 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2499,67 грн., заборгованість по процентам - 95,56 грн. та неустойка за порушення зобов`язань - 259,53 грн.

- судовий збір в розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 07 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , юридична адреса: вул. Андріївська, 4, м. Київ.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Текст рішення складено 03.02.2021 року.

Суддя Н.Г. Гринь.