ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року

м. Харків

Справа № 639/5978/20

Провадження № 22-ц/818/1400/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 грудня 2020 року, ухвалене суддею Рубіжним С.О., -

встановив :

У вересні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути заборгованість у розмірі 25210,80 грн. за кредитним договором б/н від 21.03.2012 року та судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.03.2012 відповідач отримав у АТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.09.2020 має заборгованість у розмірі 25210,80 грн., яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 грудня 2020 року позовну заяву акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТКБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.03.2012 року за тілом кредиту (в т.ч. за простроченим тілом кредиту) у розмірі 18077,99 гривень та судовий збір у розмірі 1507,29 гривень. В решті позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 (провадження № 14-131цс19), і виходив з того, що відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 18077,99 грн. Відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення коштів є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимогах скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг. Тобто сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому в іншій частині вказане рішення судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з анступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не був ознайомлений з правилами та умовами користування кредитом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації, сімейний стан. Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Матеріали справи містять анкету-заяву від 21.03.2012 року ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.16)

Крім того, Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17, 18-42).

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за Договором б/н від 21.03.2012 року станом на 09.09.2020 року становить 25210,80 грн, з яких: 18077,99 грн - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту); 1237,72 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5895,09 грн. пеня. (а.с. 5-13).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості.

Однак, вказані документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» неустойки за договором кредиту.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду позивач має право лише на повернення сум фактично отриманих коштів.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, щодо задоволення позову в частині стягнення кредитних коштів з відповідача, які він фактично отримав.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, неустойки, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому доводи апеляційної скарги, щодо актуальності вказаної редакції Умов та правил надання банківських послуг у зв`язку із затвердженням їх наказом відхиляються.

За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами не дає підстав вважати, що з відповідачем погоджені розмір відсотків, пені та штрафів, порядок та підстави їх нарахування, а тому доводи апеляційної скарги, що позичальник, користуючись кредитними коштами, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки.

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів згідно ст. 625 ЦПК України, то судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною 3 зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання).

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості у розмірі 1 237,72 грн. за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України, свідчить про те, що нарахування за 222 дні прострочення проведене за процентною ставкою 86,4 відсотки річних (а.с.13-14).

Водночас позивачем не зазначено, яким пунктом укладеного між сторонами договору (Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку) передбачений такий розмір процентної ставки за порушення умов грошового зобов`язання. Наявні у розпорядженні суду письмові докази також не містять цієї інформації.

Банк звернувся до суду з позовом 22 вересня 2020 року, тобто до спливу строку кредитування, тому має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом (звернення до суду з дійсним позовом).

Із виписки по рахунку вбачається, що позичальник знімав кредитні кошти, розраховувався карткою, частково погашав заборгованість за договором.

Також з матеріалів справи встановлено, що кредитна картка, видана на ім`я ОСОБА_1 неодноразово перевипускалася Банком, строк дії останньої - до 31 січня 2020 року.

Звертаючись з позовом банк просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка становить 18077, 99 гривень за період з 01 лютого 2020 року по 09 вересня 2020 року- за 222 дні.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність указаних вимог на заявлену суму та наявність правових підстав для часткового задоволення вимог про стягнення процентів, нарахованих на прострочену суму кредиту - 18077, 99 грн. за 222 дні прострочення у розмірі 329, 86 грн. (18077, 99 гривень*3% : 365 днів * 222 дня), виходячи із розміру, встановленого законом, - три проценти річних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення таких позовних вимог. Рішення суду в іншій частині слід залишити без змін.

В частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту рішення суду не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При ухваленні нового рішення про часткове задоволення частини позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 3837,20 грн. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (2102+3153=5255*73,02) що становить 73,02 % від суми сплаченого судового збору пропорційно задоволеними вимогам позову та апеляційної скарги).

З огляду на таке, оскаржуване рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК Українискасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харкіцвській області 20.12.2016 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.03.2012 року за відсотками, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України у розмірі 329 гривень (триста двадцять дев`ять) гривень 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харкіцвській області 20.12.2016 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 3837 (три тисячі вісімсот тридцять сім) гривень 20 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський