Ухвала

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 759/10161/19

провадження № 61-14628св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство водних шляхів «Укрводшлях»,

третя особа - Міністерство інфраструктури України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Кулікової С. В., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (далі - ДП водних шляхів «Укрводшлях»), третя особа - Міністерство інфраструктури України, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтовано тим, що 16 листопада 2017 року наказом Міністерства інфраструктури України№ 134-о позивача призначено виконуючим обов`язки начальника ДП водних шляхів «Укрводшлях». 22 листопада 2017 року він фактично приступив до виконання обов`язків. Із 31 січня по 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 перебував у ізоляторі тимчасового тримання. У подальшому в період із 02 лютого по 16 березня 2018 року позивач перебував у СІЗО. 19 березня 2018 року його звільнено із СІЗО та переведено на цілодобовий домашній арешт, а отже, він не мав фізичної можливості прибувати на робоче місце та виконувати посадові обов`язки. 16 травня 2018 року ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 цілодобовий домашній арешт замінено на домашній арешт в нічний час, а отже з`явилася можливість вийти на робоче місце та виконувати обов`язки керівника.

18 травня 2018 року позивач прибув до Міністерства інфраструктури Українита подав заяву, якою порушив питання роз`яснення Міністерством його подальших дій на вказаній посаді, або проінформувати про звільнення, проте відповіді так і не отримав. 30 липня 2018 року ОСОБА_1 отримав лист від відповідача від 27 липня

2018 року за № 08-25/158, яким останнього повідомлено про звільнення із займаної посади та повідомлено про надання трудової книжки для внесення відповідного запису. Одночасно, вказаним листом надано копію наказу Міністерства інфраструктури України від 26 липня 2018 року № 26-О та копію наказу ДП водних шляхів«Укрводшлях» № 201-о, якими вирішено питання звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. При цьому одночасно із звільненням виплачено лише компенсацію за невикористану відпустку у розмірі

2 534,34 грн. Таким чином, у період із 18 травня по 26 липня 2018 року у позивача був вимушений прогул, який допущено з вини власника або уповноваженого органу.

Оскільки на час подання позову заробітна плата у сумі 33 374,14 грн не виплачена, позивач має право на відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України. Розмір цього відшкодування становить 282 945,00 грн, що обраховується із 27 липня 2018 року (з наступного дня звільнення, що відбулося 26 липня 2018 року) по 02 червня 2019 року - день, що передує зверненню до суду із позовною заявою.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з

ДП водних шляхів «Укрводшлях» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 18 травня по 26 липня 2018 року у сумі 33 374,14 грн; відшкодування у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати з 27 липня

2018 року по 02 червня 2019 року у сумі 282 945,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо порушення його права відносно несвоєчасної виплати заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП водних шляхів «Укрводшлях» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період із 18 травня по 26 липня 2018 року у сумі

22 249,42 грн. Стягнуто з ДП водних шляхів «Укрводшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 150 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що фактично позивач заявив вимоги про стягнення заробітної плати за той період, коли він не міг виконувати свої обов`язки не з власної вини, тому звільняючи позивача з роботи 26 липня 2018 року, підприємство, з яким позивач перебував у трудових відносинах, зобов`язане було виплатити позивачу заробітну плату за спірний період. Крім того, оскільки позивачу не були виплачені при звільненні всі належні йому до виплати суми, та за недоведеності обставин непереборної сили, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки, відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2020 року ДП водних шляхів «Укрводшлях» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня

2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права, безпідставно вийшов за межі предмета та підстав позовних вимог, що суперечить практиці Верховного Суду та є підставою для скасування рішення апеляційного суду на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Так, через самостійну зміну позовних вимог апеляційним судом грубо порушено принцип диспозитивності та позбавлено учасника справи його процесуальних прав.

У грудні 2020 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на касаційну скаргуДП водних шляхів «Укрводшлях», у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що і здійснено апеляційним судом. Крім того, у позовній заяві мав місце виклад фактичних обставин справи, які за своєю правовою природою відповідали обставинам, визначеним статтею 113 КЗпП України, проте ані відповідач, ані третя особа не спростували обставини подій, на які посилався позивач, як на підставу своїх заперечень проти позову.

У грудні 2020 року та січні 2021 року Міністерством інфраструктури України надіслано пояснення щодо касаційної скарги ДП водних шляхів «Укрводшлях».

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях», третя особа - Міністерство інфраструктури України, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року призначити до судового розгляду на 17 лютого 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик