Справа № 464/9154/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/811/3579/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

21.12.2016 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 162 907 грн 12 коп., солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 162 907 грн 12 коп., а також стягнути з них судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору від 10.10.2007 ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 35 000 грн з кінцевим терміном повернення кредиту до 09.10.2009 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором. ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, які банк просить стягнути з позичальника та з його поручителів разом із судовими витратами.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 лютого 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 02/24/07-МБ від 10 жовтня 2007 року в розмірі 162907 гривень 12 копійок.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 02/24/07-МБ від 10 жовтня 2007 року в розмірі 162 907 гривень 12 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати зі сплати судового збору в рівних частках з кожного по 814 гривень 54 копійки.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про судові засідання, які призначались на 12.01.2017, 30.01.2017, 27.02.2017, а тому у суду першої інстанції не було всіх необхідних підстав для прийняття заочного рішення. Звертає увагу на те, що кредитним договором №24/07-МБ від 10.10.2007 у пункті 3.2 встановлено, що «Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 09.10.2009», таким чином порука ОСОБА_1 діяла до 09.04.2010. Позов прийнято першою інстанцією 21.12.2016, після закінчення 6-місячного строку дії поруки. Таким чином, Позивач AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» звернувся з вимогою до поручителя ОСОБА_1 пропустивши 6-місячний строк, встановлений п 5.1. Договору поруки №02/24/07-МБ, протягом якого діяла порука. Окрім цього,зазначає, що внаслідок неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи №464/9154/16-ц, ОСОБА_1 був позбавлений заявити про припинення строку дії поруки, а також подати заяву про застосування строків позовної давності.

Просить рішення скасувати в частині солідарного стягнення суми заборгованості за кредитним договором №02/24/07-МБ від 10 жовтня 2007 року на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 162907 грн 12 коп., а також в частині стягнення судового збору в розмірі 814 грн, 54 коп.з поручителя ОСОБА_1 . Та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №02/24/07-МБ від 10 жовтня 2007 року в розмірі 162907 грн, 12 коп. - залишити без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2021 залучено до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не повністю.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит», суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим порукою та наявності правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10.10.2007 відповідач ОСОБА_3 звернувся до ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», із заявою про надання кредиту.

В той же день між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 35 000 грн з терміном користування кредитом до 09.10.2009. Позичальник зобов`язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 23% річних щомісяця, а також інші передбачені договором платежі.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 10.10.2007 між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з іншого боку укладено договір поруки, на підставі якого ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком разом з позичальником як солідарні боржники. В той же день було укладено аналогічний договір між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з іншого боку.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1, 2 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 і ч. 2 ст. 252 ЦК України). Умова договору поруки про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 і ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягає застосуванню ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16).

Виходячи з наведеного, строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У відповідності до п. 5.1., 5.2 договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Отже, враховуючи те, що у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому за змістом пункту 5.1. договору поруки, порука ОСОБА_1 вважається припиненою у випадку, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя.

З огляду на те, що у кредитному договорі від 10.10.2007 строк виконання основного зобов`язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту до 09.10.2009 (п.3.2 кредитного договору), у позивача виникло право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту та сплати процентів, починаючи з 10.10.2009 протягом наступних шести місяців.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача до поручителя з вимогою у встановлений строк про виконання зобов`язання позичальника, з позовом Банк звернувся у грудні 2016. З урахуванням наведеного, кредитор не вправі вимагати виконання зобов`язання від поручителя на підставі договору поруки, так як порука є припиненою в силу ч.4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивача до поручителя ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів враховує, що вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України у справах №6-53цс14, №6-2056цс15, №8-18цс11, №6-20цс11, №6-2662цс15, №6-134цс12).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнення з ОСОБА_1 судового збору та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 лютого 2017 рокув частині солідарного стягненення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (р/р № НОМЕР_2 , МФО 300001, ) заборгованості за кредитним договором № 02/24/07-МБ від 10 жовтня 2007 року в розмірі 162907 (сто шістдесят дві тисячі дев`ятсот сім) гривень 12 копійок, а також в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 814 грн, 54 коп. скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:23.11.2021.

Головуючий

Судді