Справа № 484/4338/21
Провадження № 2/484/1661/21
Рішення

іменем України

26.11.2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Максютенко О.А.

секретар судового засідання Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Первомайську в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення

за участі представника позивача: адвоката Сотської С.О.

представника відповідача: адвоката Іванченко О.О.

встановив

02.11.2021 року адвокат Сотська С.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення та судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що є ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровим номером :01:000:1327 площею 1.3370 га, з кадастровим номером :01:000:1328 площею 0.2573 га, з кадастровим номером :01:000:1327 площею 3.0768 га, з кадастровим номером :01:000:1329 площею 0.0170 га, що розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Зазначені земельні ділянки позивач успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди земельної частки (паю), який укладений 01.01.2007 року між ОСОБА_2 , підписаний від її імені за довіреністю Шушняєва Р.М. та ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Даний договір було зареєстровано в Книзі записів реєстрації договорів оренди по Кам`янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 640 від 23.04.2007 року. Посилаючись на те, що договір оренди є неукладеним, оскільки представник не мав повноваження на підписання договору оренди 01.01.2007 року. Довіреність на ім`я Шушняєва Р.М. була видана 26 грудня 2003 року, то відповідно до діючого на той час законодавства (ст..67 ЦК УРСР), строк її дії не міг перевищувати трьох років. Отже, станом на 01.01.2007 року повірений Шушняєв Р.М. укладати договір оренди земельної ділянки (пай) від імені ОСОБА_2 не міг, так як вже не мав жодних повноважень на його підписання.

Оспорюваний договір оренди земельної частки (пай) від 01 січня 2007 року є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини. Представник позивача просив суд повернути належні позивачу земельні ділянки, що розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивачу в судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи дійшов слідуючого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна частка (пай) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Камьянобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Позивач ОСОБА_1 стала власником земельної ділянки що розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області зазальною площею 4.78 гмовних кадастрових одиниць. Зазначені земельні ділянки позивач успадкувала на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її матері, ОСОБА_2 . Спадкова справа № 45/2021 року, зареєстровано в реєстрі №2-544, №2-542, №2-545, №2-543.

Зазначена земельна частка (пай) була виділена в натурі та позивачу передані у власність земельні ділянки з кадастровим номером :01:000:1327 площею 1.3370 га, з кадастровим номером :01:000:1328 площею 0.2573 га, з кадастровим номером :01:000:1327 площею 3.0768 га, з кадастровим номером :01:000:1329 площею 0.0170 га,, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно копії договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01 січня 2007 року між ОСОБА_2 , в інтересах якого за нотаріальною довіреністю діяв Шушняєв Р.М. та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладений договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів строком на 50 років з терміном закінчення 31 грудня 2059 року.

Вказаний договір зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за № 640 від 23.04.2007 року.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що Шушняєв Р.М. не був уповноважений ОСОБА_2 на підписання договору оренди у 2007 році, оскільки нотаріально посвідчена довіреність серії ВВА 650807 № 11289 від 26.12.2003 року припинила свою дію, а відтак спадкодавець не виявляв свою волю на вчинення правочину.

Як встановлено, договір оренди від 01січня 2007 року підписано від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності Шушняєвим Р.М., серії ВВА 650807 № 11289 від 26.12.2003 року.

За положеннями ст..67 ЦК УРСР, яка діяла на час посвідчення доручення, строк дії довіреності не може перевищувати трьох років. Якщо строк у довіреності не зазначений, вона збергігає силу протягом одного року з дні її вчинення.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, оскільки на час укладення договору оренди землі Шушняєв Р.М. не мав повноважень на укладення такого договору від імені ОСОБА_2 , тобто зазначений договір є неукладеним, а відтак на теперішній час відповідач без законних на те підстав використовує земельні ділянки, належні позивачу.

За таких обставин, наявні підстави для зобов`язання відповідача щодо повернення земельних ділянок позивачу.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив

позов задовольнити.

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" повернути власнику ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровим номером :01:000:1327 площею 1.3370 га, з кадастровим номером :01:000:1328 площею 0.2573 га, з кадастровим номером :01:000:1327 площею 3.0768 га, з кадастровим номером :01:000:1329 площею 0.0170 га, що розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" (вул. Молодіжна, 24 с. Чаусове Друге Первомайського району Миколаївської області, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31929340) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1265 грн.40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених уч.2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 03.12.2021 року.

Суддя :