Справа № 740/3179/21
Провадження № 2/740/1002/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Мильники Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

установив:

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудований у 1967 році. Станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок у КП «Ніжинське МБТІ» зареєстровано за колгоспним двором, голова якого ОСОБА_2 .

Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку крім голови двору проживав її син ОСОБА_3 , який також мав право на частку в майні колгоспного двору, яка становить 1/2 частини вказаного будинку.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Оскільки заповіту він не залишив, то спадкоємицею за законом після його смерті на належну йому 1/2 частини будинку була його мати ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем.

Таким чином, належна за життя спадкодавцю частина житлового будинку була успадкована і фактичним власником усього будинку стала ОСОБА_2

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт на ім`я позивачки.

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В. М. від 19.04.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки будинок належить колгоспному двору та неможливо встановити частки спадкового майна спадкодавця.

Позивачка не має іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 06 липня 2021 року, яке неодноразово відкладалося з різних причин, востаннє на 22 жовтня 2021 року, 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 14-00 год. 01 грудня 2021 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У матеріалах справи наявна заява представника позивача, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянувши справу в його та позивачки відсутність.

Представник відповідача сільський голова Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, поясненнями.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Перевіривши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19 квітня 2021 року № 970 житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 , зареєстрований на праві особистої власності в цілому як колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_2 (а. с. 8).

Указана обставина підтверджується також свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння від 20 березня 1992 року, виданим Виконавчим комітетом Ніжинської районної Ради народних депутатів, в якому зазначено, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , належить голові колгоспного двору ОСОБА_2 (а. с. 10).

Станом на 15 квітня 1991 року в указаному будинку крім голови двору ОСОБА_2 проживав її син ОСОБА_3 (а. с. 11, 12).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

Відповідно до наданого на запит суду листа-відповіді завідувача Державного нотаріального архіву Чернігівської області Світлани-Анастасії Брусило за вих. № 474/01-17 від 10 вересня 2021 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася.

Згідно із заповітом, посвідченим секретарем Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Онищенко В. І. 21 березня 2017 року, ОСОБА_2 заповідала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , позивачці ОСОБА_1 (а. с. 7).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублика В. М. від 19 квітня 2021 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок з будівлями і спорудами у зв`язку з неможливістю встановлення частки спадкового майна спадкодавця (а. с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15 «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні.

Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/2.

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3 , оскільки на момент смерті проживала разом з ним, хоча не оформила належним чином спадкові права, стала власником колгоспного двору в цілому.

Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину після ОСОБА_2 , однак позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити спадщину у вигляді будинковолодіння, яке є колгоспним двором, то її права підлягають захисту в обраний нею спосіб.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачкою права власності на зазначене будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 247, 263 - 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади с. Мильники Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 02 грудня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко