Справа № 545/2715/21
Провадження № 2/545/1220/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, яке було спільно набуто за період шлюбу, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що шлюб розірвано, однак відповідач у позасудовому порядку уникає розподілу майна яке набуте спільно у шлюбі.

Від представник позивача до суду надійшло письмове клопотання у якому вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явилась з невідомих підстав, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання і від якої не надійшло відзиву на позов.

Розглянувши подане клопотання, враховуючи не явку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що з 18.11.1989 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від вказаного шлюбу народилась спільна дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7), встановлено, що 20.12.2006 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, актовий запис № 276.

Також встановлено, що за час спільного проживання сторони мають спільне майно подружжя, а саме: квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-10), що підлягає розподілу в судовому порядку, так як відповідач в позасудовому порядку відмовився від його поділу.

Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-10) придбана, відповідачкою під час перебування у шлюбі з позивачем, тому даний об`єкт нерухомості підлягає розподілу як спільне сумісне майно подружжя.

Також встановлено, що позивач намагався у добровільному порядку домовитися з відповідачем про поділ спільного майна в усному порядку, але відповідач в добровільному порядку відмовився розділити спільне майно.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них. продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакогіичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами по справі, тому позов підлягає задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 284, 372 ЦПК України, ст.ст. 60-61, 70, 109-112 СК України, ст. ст. 319, 321, 358, 370, 372, 391 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , задовольнити в повному обсязі.

Визнати, квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), право приватної власності на Ѕ частину спільного сумісного майна - квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), право приватної власності на Ѕ частину спільного сумісного майна - квартири АДРЕСА_1 .

Роз`яснити, що після розподілу нерухомого майна, відповідно до положень ч. 3 ст. 372 ЦК України, право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів відповідно до порядку визначеного ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк